267 
ning samt bergarternas skiffringsriktning. De ga namligen 
afven i NNV—SSO. 
Narmare Mustamaki forandras terrangens konfiguration: 
hojderna blifva lagre och tillika mera sammantrangda samt 
derigenom mindre iogonenfallande. Emedlertid kan strackan 
mellan Mustamaki och Kangasniemi (se fig. 6) gifva en bild 
i miniatur af terrangen mellan Pieksamaki och Kangasniemi. 
Afven har synes hojdstrackningar af syenitgranit gaende i 
NNV med mellanliggande partier af ofta brunfargad gneis. 
Yid Mustamaki har syenitgraniten, som vanligligtvis ar hvit, 
en rodaktig farg genom delvis inblandad rodaktig faltspat, 
hvarvid tillika hornblendehalten forsvinner, sa att bergarten 
pa sina stallen ofvergar i en verklig rodaktig granit, hvilken 
pa ett stalle blir tat, felsitartad och da utmarkt genom en 
mycket tydlig forklyftning. Hiir aro saledes de tvenne for- 
mationerna syenitgranit och granitporfyr mera intimt blan- 
dade an vanligt. Derjemte finner man ofta en tredje granit- 
bildning med finkornig struktur genomdraga bergmassan i 
form af gangar ech, drummer. 
Mellan Kangasniemi och Kauppila, 4 verst fran sist- 
namnda stalle, upptrader en delvis skiffrig blandning af 
morkgron hornblende och rod faltspat, saledes en forening 
af syenitgranitens och granitporfyrns bestandsdelar samt straxt 
derpa en brunfargad gneis. Skiffringsriktningen ar bar fort- 
farande NNV-lig. Men mellan Kauppila och Hanumaki i 
Leivonmiiki ar skiifringen NO eller NNO-lig, saledes nara 
vertikal mot foregaende. Denna riktning ar den allmannaste 
afven utmed vagen till Jyvaskyla hos tlen mer eller mindre 
skiflriga syenitgraniten, som har upptrader med har och der 
lorekommande mellanlagrad gneis. 1—2 verst fran Hanu¬ 
maki visar sig en ganska egendomlig modifikation af syenit¬ 
granit. Den ar dels af grofre korn med tydliga, kantiga 
