269 
langdriktning gar i NNV. Vid 5:te versten ar rodaktig falt- 
spat inblandad deri. Mellan 8 och 9:de versten antager berg- 
arten ett utseende snarlikt gneisgranit, i det att brunaktiga 
gneisflasor gaende i NY vexellagra med syenitgranit. Nar- 
mare Joutsa blir syenitgraniten mycket hornblenderik och 
nastan dioritartad med skiffring i NV eller NNV saint upp- 
tager stora, rodaktiga faltspatskristaller och ofvergar deri- 
genom i granitporfyr. 
Yid gransen mellan Joutsa och Gustaf Adolfs socknar 
uppskjuter ur Saynavesi en liten ldippa af flasrig gneis eller 
gneisgranit med NNV-lig strykning. Ovisst ar det dock huru- 
vida den ar fastklyft eller blott ett stort flyttblock, ty pa 
sodra stranden traffar man ater pa en ganska karakteristisk 
granitporfyr med stora, hvita faltspatskristaller i en mork, 
kornig glimmerrik grundmassa. Den fortfar dock blott un- 
geltir en vers t framat, hvarefter syenitgranit ater intrader. 
Men derjemte forekommer bar annu en tredje bergart, hvars 
utseende erinrar om den i Wiborgs lan forekommande hy- 
peritarten (se ofv.): Vid Kurentaipale aro dessa tre berg- 
ai 'ter sa blandade om hvarandra, att man ofta liar svart att 
^estamdt sarskilja dem; men ungefar vid halfva vagen till 
Gustaf Adolfs kyrkoby synes granitporfyrn ensam, nagot skiff- 
1J g genom faltspatskristallernas parallela liige och genom- 
dragen af gangar utaf finkornig granit. 
Nagra verst fran sistnamnde ort vid vagen till Kallio 
s ,ynes gneis bestaende af omvexlaude hornblendehaltiga och 
glimmerhaltiga skikter, strykande i N 80° V; och har be- 
gynner nu denna bergart, som anda hittils varit underord- 
uad de eruptiva bildningarna, att ater blifva den ofverva- 
gande. Visserligen ar terrangen betackt anda till Kalho, 
nien de talrika, storre och mindre blocken af en gneisartad 
bergart antyda dess forekommande i narheten. Vid Kalho 
