271 
Heinola soeknar, der sma, violetta granater sarat grafit visa 
sig i bergarten, 0—V-lig. Denna sistnamnda riktning torde 
bora anses sasom den normala, ernedan den fortfar ofver en 
langre stracka med nagot storre regelbundenhet. 
Pa andra sidan om namnde grans, 7—.8 verst fran On- 
giniemi, vidtager ater syenitgranit men har mera grofkornig 
och tydligen af en gabbroartad beskaffenhet, hvarfore berg¬ 
arten pa grund af denna blandade karakter kunde betecknas 
sasom galbrosyenit. Den omvexlar med gneis strykande i 
O—V, men kan dock i allmanhet sagas vara den radande 
atminstone i trakten af Lusi, der den bildar temligen hoga 
klippor. 
Narmaste trakten omkring Heinola utgores af gneis med 
0—V, pa sina stallen ONO-lig strykning (N 70°—80° 0). 
Men median Heinola och Lusi (se fig. 7) ar strykningen hos 
gneisen (resp. gneisgraniten) atminstone delvis NV t. o. m. 
^NV-lig, hvilken afvikelse torde kunna sattas i sammanhang 
®ed de deri inbrytande lager- ocb gangstockarna af granit- 
p°rfy r , syenitgranit, och gabbro, hvilka samtligen hafva denna 
sistnamnda strykningsriktning. 
Granitporfyren upptrader 3—4 verst norr om staden pa 
°mse sidor om landsvagen och hojer sig betydligt ofver den 
kringbggande gneisen. Den utgores af en medel-finkornig, 
icke skiffrig, men deremot i 0—Y och N—S tydligt forklyf- 
tad grundmassa af rod orthoklas, gra qvarz, svart samt stall- 
Vls afven hvit glimmer, hvari storre parallelipipediska ortho- 
klaskristaller aro glest instrodda, samt maste saledes tydligen 
betraktas sasom en granitporfyr, hvilken, sasom upptradande 
hlott i jemforelsevis mindre mangd, antagit en mera finkor- 
R ig struktur. 
Syenitgraniten bildar ater en ganska betydlig bergstracka 
Pa dstra stranden af den langa och smala vik, som inskju- 
