273 
storre sadan konkretion af 2—3 fots langd var genomdragen 
af en sinal pegmatitdrum. Pegmatitgangarna visa har stun- 
dom samraa fenomen som vid Hanumaki (se ofv.) att namli- 
gen i likhet med malmgangarna forete symmetriskt anordnade 
bestandsdelar med morkgra qvarz i midten och hvit faltspat 
pa bada sidorna derom. 
Straxt soder om staden vidtager gneisgran.it af oregel- 
bundet utseende, dels grof- dels finkornig, mot hvilken gnei- 
sen lutar och af hvilken den saledes tydligen blifvit upplyf- 
tad, sa mycket mer som afven gneisgraniten ar mer eller 
mindre tydligt skiffrig i samma riktning (0—V) som gneisen 
narmast densamma. Denna gneisgranit fortsiittes soderut 
anda till lanegriinsen bildande en pa sina stallen temligen 
bog bergstrackning. Dock visar sig tidtals afven bergarter, 
som i tiakten af Wierutnaki, som paminna om syenitgranit 
° ch § ra »itporfyr, ja afven gneis t. ex. ett par verst soder 
Wierumaki med N 70° O-lig strykning. 
Gneissystemet i Heinola trakten fortsiittes, sasom En- 
gelhai'dt’s och Nordenskiold’s kartor utvisa, till S:t Michel ja 
a »da till Nyslott, och efter hvad jag sjelf funnit utgores af- 
ve « terriingen NY och SO om S:t Michel hufvudsakligen af 
gneis, resp. gneisgranit (se Acta soc. sc. Fenn. IX p. 347), 
Sa att sa ledes en maktig gneiszon ar inbaddad mellan rapa- 
kivizonen i SO och granitporfyr-, resp. syenitgranitzonen i 
• Gransen for den fdrra har redan i det foregaende blif- 
antydd. Hvad ater griinsen mellan gneisterrangen och 
det NV-lig a eruptivterritoriet betraflar sa lean den val anses 
u lgoias af det i NO—SY gaende vattensystem, som bildas af 
%jvesi, Puulavesi, Suontiejarvi, Jaasjarvi och Joutsjarvi. 
Gessa granser ga salunda i allmanhet parallelt med 
:iv arandra i NO eller ONO-lig riktning, hvilken sistnamnda 
ri ktning afven kan antagas sasom den normala for gneiseus 
I 
IS 
