281 
• 
malm, som i temligen betydliga kortlar forekommer deri iu- 
sprangd. — Den porfyrartade struktur, som gneisgraniten har. 
antager kunde foranleda en forblandning med granitporfyr. 
Dock visar sig en atskilnad dein emellan deri, att den por¬ 
fyrartade strukturen har icke betingas af egentliga faltspats- 
kristaller sasom hos granitporfyrn at' fallet utan af ellipsoi- 
diska faltspatsaggregater. 
Pegmatiten eller den i de primitiva terrangerna sa ofta 
forekommande grofkorniga ganggraniten at" en af de meat 
problematiska af alia hithorande bildningar. Mahanda kan 
en ledning vid forklaringen af densamma erhallas af den sym- 
metriska anordning, som pegmatitgangarna stundom forete 
med qvarz i midten samt faltspat pa sidorna (se ofv.). Denna 
ofverensstammelse i afseende pa strukturen med malmgangar 
talar for att afven pegmatitgangarna liro att betrakta sasom 
ett slags efterverkan af de storre graniteruptionerna eller ock 
uppkomna vid en delvis fornyad sinaltning af dem oclt sale- 
des egentligen icke bora betraktas sasom rtagra sjelfstandiga 
eruptiver utan blott sasom ett bihang till de egentliga erup- 
tivmassorna. 
Granitporfyren och dess vanliga foljeslagare syenitgra- 
niten aro i ostra Finland i allmanhet analoga med dem i 
vestra Finland. Den forra varierar i afseende pa strukturn 
ifran en granitartad beskaffenhet, i hvilket fall den blir mer 
eller mindre lik gneisgraniten, till en tydligt porfyrartad, och 
ofvergar derigenom i rapakivi. I afseende pa den mineralo- 
giska sammansattningen upptager den delvis hornblende, och 
ofvergar salunda i syenitgranit, hvilken ater a sin sida of¬ 
vergar i diorit och gabbro, till hvilken sistnamnda ansluter 
sig hyperit. 
Forhallandet mellan de olika eruptiva bildningarna kan 
lampligen uttryckas genom foljande schema, som framstaller 
