282 
en oafbruten foLjd ifran den mest acida (kiselsyrerikaste) 
gneisgraniten till den mest basiska, hyperiten: 
„ . I Gneisgranit. 
Gramt-serien 1 
1 Granitporfyr.l 
JSyenitgranit. } Y ° gre S '* Uit (i ” c1 ' K ‘« ,ilki,i >- 
Syenit-serien 
Hyperit-serien 
iDiorit. 1 . ■ 
1 Gronsten (resp. gangart). 
I Gabbro. 
1 
| Hyperit. 
Da enligt theorin och i allmanhet afven pa grand af 
erfarenheten de basiska bildningarna aro yngre *) an de acida 
samt uppkomna fran ett storre djup, maste de vara till mang- 
den underordnade dessa afvensom innehalla en storre malm- 
halt, hvilket ock af erfarenheten fullkomligt bestyrkes. Un¬ 
der det att gneisgraniten, granitporfyren och syenitgraniten 
knappast innehalla ett spar af malm, aro dioriten, gabbron 
och hyperiten, afvensom de dermed eqvivalenta gangarterna 
alia mer eller inindre nialmforande **). Isynnerhet torde det 
vara skal att fasta en storre uppmarksarnhet vid gabbro for 
dess halt af titanjernmalm, hvilken pa sednare tider fatt en 
sa ovantadt stor anvandning vid jernhandteringen. Den sy- 
*) Anmarkas kan, att redan L. v. Such (Gesammelte Schriften II 
p. 352 o. 402 betecknar diallagbergarten (Gabbro) sasom en af de yng- 
sta bildningar bland de primitiva formationerna, samt antyder dess an- 
slutning till ler- ocb glimmerskiffern. 
**) Afven pegmatiten innehaller, ehuru acid stundoin magnetjern 
t. ex. vid Helsingfors, Lahtis, Anianpelto, men denria gangformiga bild- 
ning ar yngre an de i stora massor upptrangande acida eruptiverna ja 
t. e. d. afven yngre an de basiska. — De i metamorfiska bergarter gneis, 
skiffer etc. stundom forekommande malmimpregnationerna maste natur- 
ligtvis betecknas sasom sekundara, tagna frail eruptiverna vid forvitt- 
ringsprocessen, eller ock direkte vid eruptionen afsatta i angransande 
sedimenter. 
