283 
nes salunda i sodra Finland spela samma rol som i sodra 
Norge, hvars gabbromassor enligt Kjerulf i afseende pa malm- 
halten afvenledes aro fortjenta af all uppmarksamhet. Dock 
ar gabbron likasom i allmanhet de basiska bildningarna i 
sodra Finland af mindre ut-bredning i jemforelse med de acida 
an i Skandinavien, hvilket torde vara det hufvudsakliga ska- 
let till den ringa malmrikedom Finland eger i jemforelse med 
Sverige oeh Norge. 
Kasta vi slutligen en allman ofverblick pa de primitiva 
formationernas, forhallande i ostra Finland, sa vidt det pa 
grand af hittills gjorda undersokningar later sig gora, finna 
vi att storsta delen af S:t Michels lan intages af en gneis, 
reap, gneisgranitformation, som i SV sammanhanger med 
gneisgranitformationen i Nyland och sodra Tavastland, i NV 
deremot begransas af syenitgranit (resp. granitporfyr), hvil- 
ken ansluter sig till den stora centrala granitporfyrformatio- 
nen , som stracker sig ofver nordliga delen af Tavastland. I 
soder begransas gneisen af den Wiborgska rapakiviterrangen 
samt i oster och NO af Wiborgs och Kuopio Ians skifferbild- 
m «g, hvilken upptrader i en nastan oafbruten stracka mellan 
Ladogas nordliga strand och Hoytiainen inklamd mellan sye- 
mt och diorit i vester samt granit (rapakivi t. e. d.) i oster. 
k>et ar dessa eruptiver som den mer eller mindre uppresta 
stallningen af skikterna kau tillskrifvas. Betraffande det in- 
obrdes laget af de resp. bildningarna i den ostra skifferzo- 
nen i sa kan man i allmanhet antaga, att da man gar fran 
vester till oster man kominer fran aldre till yngre formatio- 
ner, hvarvid tillika iir att marka, att de sednare, sasom lig- 
gande ofver de aldre, i allmanhet varit mera utsatta for denu- 
dationen och t. f. deraf aro till mangden underordnade dessa. 
Genom denna bortsvamning bar afven det ursprungliga sam- 
n >anhanget mellan de sarskilda formationerna blifvit fbrstordt 
