286 
Den intressantaste och vigtigaste men ock den mest 
svarlosta foreteelsen i de posttertiara formationernas geologi 
ar asbildningen. De mangfaldiga hypotheser, som blifvit upp- 
stalda betraffande den, kunna hanforas till tvenne kategorier, 
alltefter som de betrakta vattnet ensamt eller vatten och is 
tillsammans sasom verkande orsaker. Till den forra katego- 
rin bora asigten om asarnas natur af strandvallar eller dii- 
ner (Lyell, A. Erdmann, N. Nordenskiold) samt den, enligt 
hvilken de vore aterstoder af en stor, sammanhangande sand- 
betackning (G. v. Helmersen), och till denna sistnamnda hy- 
potbes ansluter sig den af svenske forfattare (Levin, Torne- 
bobrn, E. Erdmann se Geol. Foreningens i Stockholm Fork. 
Bd. I) forfaktade asigten om att asarna vore lemningar efter 
fordna flodbaddar. Dessa asigter kunna mojligen tillerkan- 
nas en lokal betydelse, men kunna icke tillfredstallande for- 
klara asbildningen i allmanhet. Enligt dem skulle denna 
bildning komma att uteslutande hanforas till det sednare 
(postglaciala) skiftet af ifragavarande period. Men da det 
nu genom observationer af bergytornas slipning och reffling, 
ar fullt konstateradt, att dessa astadkommits genom en is- 
betackning, sa kunde man ifragasatta huruvida verkligen de 
moraner, som af denna inlandsis och dess glacierer nodviiu- 
digtvis maste hafva bildats, skulle sparlost forsvunnit, eller 
om icke just dessa utgora karnan, den inre stommen till de 
sedermera genom vatten i flytande form vidare utbildade 
asarna. Denna asigt, till hvilken Kjerulf, Paijkull, Krapotkin 
m- A- ansluta sig, maste jag numera betrakta sasom den san- 
nolikaste, efter det jag namligen varit i tillfalle att iakttaga 
de vid Lago Maggiore, vid Simplon, Ziirichersjon m. fl. stal- 
len i Schweiz befintliga moranbildningar samt ofvertygat mig 
om den analogi, som t. e. d. eger rum mellan dessa och de 
