288 
asarna saknas, der aftaga afven hufvudasen betydligt. Man 
ser haraf, att sidoasarna utgjort ett skyddsvarn mot vattnets 
eroderande inverkan. Ty att vattnet, som annu omgifver 
deuna as pa bada sidor, har mera utofvat en forstorande an 
en uppbyggande verksamhet, det tinner man bland annat af 
den omstandighet, att asen i sin ofre del ofta utgores af na- 
stan idel storre och mindre rullstenar *), i det att griiset 
oeh sanden aro till det mesta, bortsvammade. Ocksa tinner 
man pa sadana stallen (t. ex. pa Takaharju), der stranden 
brant hojer sig ofver sjon, att denna smaningom undermine- 
ras; blott pa lagre flackare delar af stranden nppkastas sand 
(har och der blandad med magnetjernkorn). — Vattnet kan 
derfore icke tankas sasom den ursprungliga orsaken till denna 
och liknande asbildningar; utan rriaste densamma betraktas 
sasom aterstoden af en valdig sido- eller medelmoran, hvars 
fortsattning vi hafva att soka i NV, sasom afven de i denna 
trakt ung. fran NV—SO strykande relflorna antyda. 
Anmarkningsvard ar den terrassformiga afsats, som man 
tinner har och livar pa hufvudasens sidor isynnerhet pa den 
nordliga andans ostra sida. Sadana terrasser har jag iifven 
iakttagit i asen vid Pyhajiirvi i Sakyla socken namligen pa 
den mot sjon belagna sidan. De anforas afven af N. Nor- 
*) Sadana rullstenar i asarnas ofre delar aro ganska vanliga. Sa- 
lunda fann jag dem afven i asen vid Lahtis; Kutorga (1. c. p. 298) om- 
talar sadana i asen mellan Helsingfors oeh Tavastehus, sasom bildande 
en bred gordel i ofre delen deraf, och Krapotkin anfor i sin „slcrifvelse 
under en geol. resa i Finland och Sverige 11 1871 p. 15 dylika stenar af 
2—10 fots langd i Kangasala asen. Att dessa icke ditforts genom va- 
gornas kraft ar klart; utan har detta, sasom bland annat Kjerulf visat 
(Om den glac. form, i det sydl. Norge, 1860 p. 14), tydligen skett genom 
isblock, som simmade pa dilwialtidens haf oeh sjoar samt, strandade pa 
asbankarna. 
