289 
denskiold ( 1 . c. p. 8 ) under narnn af strandbaddar, samt be- 
traktas af honom sasom antydande den hojd, hvartill vattnet 
en gang stigit, tills det genom ett vallgenombrott sjunkit. 
Om sadana strandterrassers forekommande vid sodra Sveriges 
och Norges kuster se E. Erdmann 1. c. samt Th. Kjerulf, 
Om skurningsmaerker, glacialform. och terrasser i Norge, 1871. 
Analoga foreteelser aro afven de bekanta af Lyell o. a. an- 
fdrda gamla strandmarkena i Glen Roy i Skottland, hvilka 
dels blifvit betraktade sasom gamla hafsstrander dels med 
mera skal sasom strander af sjoar uppdamda af glacierer el- 
ler moraner (se Lyell, The geol. Evidences of the antiq. of 
Man I 860 p. 252). I forra lallet skulle de salunda utm'arka 
periodiska afbrott i landhojningen i sednare fallet blott i sjo- 
lallningen. Det sednare ar val ocksa handelsen med de of- 
vannamnda i sodra Finland forekommande. 
En intressant foreteelse hos Pungaharju asen aro vi- 
dare dess talrika dsgropar. De forekomma har pa de plata- 
formigt utbredda sidorna af alia storlekar. Vanligen forete 
de en langstrackt elliptisk omkrets, bildande en regelbundet 
trattformig fordjupning, hvarfore jemforelsen med kratrar ar 
ganska betecknaude (se N. Nordenskiold, Beskr. af en kra- 
terform fordjupning i sandasen vid Tammerfors; Ofvers. af 
finska Vet. Soc. Forh. V p. 101). De mindre aro torra, de 
storre deremot hafva bottnet betackt med vatten eller’ ett 
morass bestaende af sphagnum- eller carexarter och om- 
gitvet af en krans utaf loftrad. Strangt taget ar den s. k. 
Walkiajarvi i asens nordliga del, som pa alia sidor ar om- 
gifven af de brant nedlopande sidorna af Punga- och Taka- 
harju intet annat an en asgrop, ehuru af kolossala dimen- 
sioner. 
De af N. Nordenskiold (1. c.) samt K. Nordenskiold 
(Ofvers. af Sv. Vet. Akad. Forh. 1870, p. 29) gifna forkla- 
19 
