293 
lan tvenne systemer af refflor, af hvilka de fran N—S eller 
N NNO—S SSV gaende for sin storre tydlighet maste be- 
traktas sasom yngre bildade under en sednare period af gla- 
cialtiden, da den stora, engang ofver hela landet utbredda 
inlandsisen redan hunnit draga sig tillbaka med qvarlem- 
nande af enskilda, storre eller mindre glacierer. Att dessa 
refflor aro normala, och icke kunna betraktas sasom nagra 
lokala genom bergens konfiguration uppkomna afvikelser, ut- 
visas af den stora likforinigheten ofver en ganska vidstrackt 
terrang. Anmarkningsvardt ar for ofrigt, att af den stora 
mangd reffelobservationer, som N. Nordenskiold i sina „Bei- 
trag zur Kenntniss der Schrammen in Firm bind “ nieddelar, 
de i Heinola socken aro sa godt som de enda-, hvilka visa 
nagon storre afvikelse at NO. 
I)et ar till denna sednare period af istiden vi hafva att 
hanfora uppkomsten af den ofvannamnda Salpausselka, hvil- 
ken sannolikt bildats genom en samverkan utaf glaciererna 
i norr och hafsvagorna i soder, sasom synes af den genom- 
gaende skiktningen af lera och sand, af dess i allmanhet 
branta sluttning mot norr men langsluttande form mot so¬ 
der, afvensom aflagringen af mosand i sma aslika upphoj- 
ningar vid sodra sluttningen (vid Lahtis). Man tinner haraf, 
att denna as utmarker stranden af diluvialhafvet afvensom 
ock den sannolika gransen for dess utstrackning, att detta 
saledes nappeligen uppnatt den hojd som i Skandinavien 
(500 — 60(f), och att foljaktligen den tiderymd som sedan 
denna bafvets storsta hojd forflutit, med antagande af land- 
hojningen till omkr. 2' pa arhundradet *), icke kan uppskat- 
tas hogre an till innemot 25,000 ar. 
*) G. Hallstrom (Acta Soc. sc. Fenn. I p. 519) och A. Moberg 
(Ofv. af finska vet. soc. Forb. XV p. 118). 
