24 
ganska liknande vegetation. Särskildt allmänna voro 
Parmelia centrifuga och incurva. 
Dessa tvänne tyckas vara de vanligaste af de sten- 
lafvar, som man i Norrland anträffar på äldre trävirke. 
Den plats, der jag såg P. incurva vackrast utbildad,, 
var i Jemtland på tallspåntaket till Bagunda gamla v 
förfallna kyrka. 
Det återstår nn att söka uppleta någon eller några 
förklaringsgrunder till de exempel ofvan anförts på 
detta fenomen, att stenlafvar understundom öfvergå på 
gammalt trä. 
Yi skola för detta ändamål taga till utgångspunkt 
de särdeles vackra och kanske ganska upplysande för¬ 
hållandena vid Njurunda. De lafklädda spånen äro här 
af tall-v irke. De äro mycket gamla och sedan länge 
utsatta för atmosferilierna. Härom vittna t. ex. den 
vegetation, som kunnat utveckla sig på spikhufvudena, 
förekomsten af sällsynta arter som Lecidea botryosa 
och elabens, de utan tvifvel mycket gamla rikligt apo- 
thecie-bärande exemplaren af Cetraria aleurites o. s. v. 
Troligen har under tidernas lopp virkets ursprungliga 
natur blifvit betydligt förändrad. Någon egentlig för¬ 
ruttnelseprocess har aldrig inträdt, men genom sol, regn 
och vind har träet hårdnat och skrumpit. Vidare har 
det äfven genom ditblåsta stoftkorn blifvit i någon 
mån impregneradt af mineralpartiklar och oorganiska 
ämnen i allmänhet. 
På någorlunda färskt, föga förändradt trä, äro ej 
stenlafvar anträffade, och alla de ofvan angifna fynden 
äro med all sannolikhet gjorda på mycket gammalt 
trä, som efter hvad jag sjelf i here fall varit i tillfälle 
att iakttaga och efter de antydningar i litteraturen så¬ 
dana som ”ad ligna pinea sicca duraque” o. s. v., som 
föreligga 1 ), fått en natur liknande Njurunda-fyndortens. 
1 ) Märk derjemte Th. Fr. Lieh. Spitsb. 1. c. 
