28 
Vidare finna vi att fenomenet tyckes vara lika 
vanligt som frappant utpregladt i nordliga trakter samt 
ofvan trädgränsen. Detta är ett sakförhållande af, som 
jag tror, allra största vigt. Man känner nemligen sedan 
gammalt, att bakterier hastigt aftaga mot kallare nejder 
och nästan saknas i arktiska och högalpina klimat. 
Den ej blott genom förekomsten af stenlafvar brokiga 
sammansättningen af lafvegetationen på gammalt virke 
på Spetsbergen bör i detta sammanhang ännu en gång 
påpekas. Likaså torde här alla andra obeständigheter 
vid valet af substrat, som en del annars mycket ”bo¬ 
denstete” lafvar bruka visa i fjell- och alptrakter, för- 
tjena stor uppmärksamhet. Schærer (1. c. pag. 106) 
nämner att Lecidea geographica ö alpicola af Shuttle- 
worth blifvit funnen ”ad truncum Rhododendri in m. 
« . J ' m* ' Z-jSË* 
Grimsel”. Arnold omtalar i sina ”Lichenologische Aus¬ 
flüge in Tirol (Verhandlungen der k. k. zoolog. -bota¬ 
nischen Gesellschaft in Wien Jahrg. 1868—1889) att 
han på Rhododendron ferrugineum funnit flere egentliga 
stenlafvar. Särskildt intressant är hans skildring af 
lafvegetationen på alprosstammar vid Mittelberg (Lieh. 
Ausfl. XVII 1877 pag. 10—13). I denna vegetation 
ingingo följande stenlafvar, ofta i stora och vackra 
exemplar : Imbricaria encausta, Gyrophora flocculosa, Leca- 
nora polytro 2 M, Aspicilia cinerea , alpina och cinereorufe- 
scens , Lecidea crustulata, Gatocarpus polycarpus, Rhizo- 
carpon geographicum och grande. Dessutom anmärker 
han flere egentligen på jord eller mossa växande lafvar, 
som här fattat fäste. 
De i arktiska och ofvan trädgränsen belägna trak¬ 
ter för lafvarnes lifsfunktioner så gynsamma fuktig- 
hetsförhållandena äro dock en faktor, som man ej vid 
bedömandet af denna fråga får lemna ur beräkningen. 
Dessutom kan ju framhållas, att endast genom den 
långa tid, som träet, äfven om det bibehållit sig rela¬ 
tivt oförändradt, varit utsatt för besåning af stenlafvar, 
utsigterna för att några af dem till sist skulle lyckas 
