87 
Holkskaftet kos C. nutans är upptill på åtskilliga 
cm:s längd livitulligt ock fritt från tornar, i det att 
på sin köjd den öfversta braktéen med sin spets når 
upp till korgen, lämnande en rundt om kvit ock från 
tornar fri stamdel ofvan sig ock vanligen äfven, ge¬ 
nom saknaden af längre nedlöpande kanter, under 
sig. De följande braktéerna nå ofta ej ens till basen 
af den näst ofvanför sittande. Hos C. acanthoides 
sitta omkring 2 braktéer omedelbart intill holkfjällen 
ock förse genom sina nedlöpande kanter skaftet med 
däremot svarande rader tornar, kvarjämte de följande 
braktéerna sitta så nära, att ytterligare ett par stycken 
nå med spetsen upp till kolkbasen. Af hybridens 
braktéer nå sällan mer än 2—3 upp till kolken, och 
af dem kan den ena sitta nästan lika nära som kos 
C. acantk. Ett kort stycke (några få mm.) af korg¬ 
skaftet lämnas i regeln fritt från tornar, antingen 
ofvan eller nedom den öfversta braktéen hos hybriden. 
I fråga om holkfjällens riktning står hybriden 
midt emellan stamformerna. Hos C. nutans äro näm¬ 
ligen de nedre kolkfj. under blomningen vinkelrätt 
utspärrade, de mellersta nära vinkelrätt; de äro nästan 
alltid svagt krökta med den konkava sidan bakåt; 
men efter blomningen bli de starkt nedböjda. Hos 
C. acantk. äro de nedersta och mellersta kolkfjällen 
utstående (ungefär 45° vinkel), mer eller mindre starkt 
s-formigt krökta med öfre delens konkava sida vänd 
framåt ; efter blomningen äro de något mer utstående 
ock s-formiga. Hybridens holkfjäll voro mindre ut¬ 
spärrade än kos den förra, mer än kos den senare; 
vanligen konkava framåt, men ofta helt svagt. De 
innersta fjällen voro kos alla tre i spetsen utstående 
— utspärrade. 
Karaktäristiska äro äfven kolkfjällen i afseende 
på form ock storlek. De mellersta äro hos C. nutans, 
men ej kos C. acantk., nära basen kopsnörda. Hy¬ 
briden intager äfven i det hänseendet en förmedlande 
\ 
