40 
tärer, genom pollens och frönas svaga utbildning, äfven- 
som kanske genom en starkare utveckling i vegetativt 
hänseende, yttrande sig i rotens rika förgrening upp¬ 
till. Dit kan också räknas blommans större varaktig¬ 
het. Vid besök å växtplatsen i midten af september 
hade två individ af hybriden friska blommor, det ena 
t. o. m. friska grenar och blad, medan bland de myc¬ 
ket talrika individen af C. nutans högst få hade några 
friska blommor och intet var så väl bibehållet som 
det sist nämnda bland hybridens fåtaliga. Den 1 ok¬ 
tober var förhållendet ungefär detsamma. Hybriden 
hade då ännu talrika outslagna korgar på det ena 
individet; det andra var däremot nedvissnad t. Ännu 
den 21 november eger hybriden en korg, hvars out- 
slagna blomknappar lysa med fullkomligt frisk, röd 
färg, ehuru såväl holken som alla vegetativa delar i 
öfrigt äro fullkomligt vissnade. Hos de öfriga tistlarna 
(Carduus nutans och acanthoides, Cirsium lanceolatum 
och arvense), hvarmed fältet är öfversålladt, kan intet 
spår af blommans naturliga färg upptäckas. 
Noch einmal Aecidium Astragali Eriks. 
Von Jakob Eriksson. 
In dem in Mitte Dezember 1888 erschienenen Fa- 
scikel 6 meiner Fungi parasitici scandinavici exsiccati habe 
ich eine seit Jahren von verschiedenen Botanikern in 
dem nördlichen Skandinavien beobachtete Bostpilzform 
auf Astragalus alpmus unter obigen Namen beschrieben, 
ohne zu wissen, dass derselbe Namen früher in Thü- 
men’s Mycotheca universalis 1117 einer in Sibirien auf 
Astragalus melHotoides angetroffene Pilzform gegeben 
sei. Zuerst durch das etwa gleichzeitig (am 28 Oktober 
desselben Jahres) erschienen und im Anfänge des 
Jahres 1889 zugängliche Vol. VII, P. 2, von Saccardo, 
Sy (loge Fungorum , ist dieses Vorbeisehen mir bekannt 
