2. Om brännfläckar på växtblad. 
Af Bengt Jönsson. 
(Forts. fr. sid. 16.) 
Yi lemna tillsvidare åsido teorien om brännförmåga 
hos blåsigt glas och upptaga i stället och i främsta 
rummet till öfvervägande de skäl, som skulle tala för 
bet 3 T delsen i berörda hänseende af vatten med hög- 
temperatur. Vi hafva härtill så mycket mera befogad 
anledning som dessa skäl utgöra den grundval, på hvil¬ 
ken den numera herrskande uppfattningen hvilar. Se 
vi bort från den af De Candölle framkastade förmodan, 
att den af solljuset uppvärmda vattendroppen skulle 
uppmjuka väfnaden och förhindra transpirationen och 
på dylikt sätt gifva upphofvet till brännsår 1 ) torde väl 
Neumann få anses såsom den, hvilken först i skrift fram¬ 
ställt den tanken, att vattnets värme för sig vore i stånd 
att åstadkomma angifven verkan 2 ). I hvarje fall är 
han den förste, som sökt medelst fakta stödja en sådan 
uppfattning. Enligt hans sätt att se saken skulle tem¬ 
peraturen uti en vattendroppe, som sättes på ett blad, 
kunna uppbringas till en höjdpunkt, som skulle verka 
skadligt för den del af bladet, som täckes af droppen. 
Han tror sig också hafva experimentelt påvisat detta, 
hvarpå vi för öfrigt redan förut hänledt uppmärksam¬ 
heten. Vi hafva ingen anledning att betvifla förf:s 
faktiska uppgifter, äfven om de, såsom verkliga för¬ 
hållandet är, ej öfverensstämma med våra egna iaktta¬ 
gelser om vattendroppars verkan på blad under stark 
insolation. Men det ligger väl ej utom möjlighetens 
*) De Candolle, 1. c. 
2 ) Neumann, 1. c. 
Bot. Notis. 1891. 
4 
