19 
V 
Utomlands äro flere sådana fynd gjorda,, om de 
ock föga uppmärksammats. 
Schærer nämner (Enumeratio critica lichenum euro- 
pæarum, Bernæ 1850 pag. 28) om Umbilicaria polyphylla 
ß flocculosa l ) ”semel legi in trunco demortuo prope in¬ 
feriorem molem glacialem Arolæ”. Parmelia rubina har 
han en gång anträffat ”ad sepimenta lignea prope Sa- 
maden in oeni valle” (1. c. pag. 52). 
Arnold har utdelat Verrucaria nigrescens Pers., tagen 
vid München på gammalt trä. 
De flesta och vackraste exemplen ega vi dock från 
de arktiska trakterna och Skandinavien. 
Th. Fries nämner på tal om Spetsbergens lafvege¬ 
tation 2 ), att på gammalt trä finnas jemte flere laf¬ 
former, som i andra trakter egentligen hafva sin hem¬ 
vist på mossa och lefvande trädstammar, några egent¬ 
liga stenlafvar såsom Lecanora polytropa , Parmelia la¬ 
nata etc. Om orsaken till denna träets egendomliga 
vegetation säger han: ”Cujus rei rationem in eo in¬ 
venire licet, quod his regionibus ligna longum per 
temporis spatium immutata intactaque manent, tem¬ 
pori rerum edaci prosperiore fere repugnare videntur 
eventu, quam pleræque saxorum species, in frustulis 
dilabentium”. 
Exempel på samma fenomen uppgifvas från flere 
olika delar af Skandinavien. Lecanora saxicola har ej 
så sällan anträffats på gamla träväggar; L. badia upp- 
gifves från Sjælland vara funnen på ekved och på 
Öland ”ad lignum juniperinum” Bhùocarpon applanatum 
är ett par gånger anträffad på lignum, och om vår van¬ 
liga stenlaf Pih. geographicum har Stud. Knut Kjellmark 
q Då någon författares arbete citeras, följes för de omnämda 
lafvarne dennes nomenklatur. För öfrigt tagas de arter, för hvilka 
auktorsnamn ej äro utsatta, här i samma omfång som i Th. M. 
Fries, Lichenographia Scandinavica I 1871 och II 1874. 
2 ) Lichenes Spitsbergenses determinavit Th. Fries. K. V. A. 
Handl. Band 7. 1867 pag. 56. 
