18 
a 
egenskaper eller några med dem sammankopplade kunna 
verka skadligt på andra grupper af lafarter ock på så 
sätt omöjliggöra deras uppträdande. Det gäller vidare 
att utreda, huruvida dessa egenskaper alltid verka en¬ 
dast direkt, eller om de indirekt kunna influera på 
laf-formationernas utvecklingshistoria genom den reak¬ 
tion de utöfva på andra organismer, hvilka i kampen 
för tillvaron kunna blifva af ödesdiger betydelse för 
vissa lafvar, som söka skaffa sig plats i dessa forma¬ 
tioner. 
En inblick i frågan, betraktad från dessa syn¬ 
punkter, borde kunna erhållas genom ett studium af 
det bekanta fenomen, hvarpå nog hvarje lichenolog ur 
sin erfarenhet kan framdraga flere exempel, nemligen 
att undantagsvis enstaka lafindivid förirrat sig till ett 
substrat, för hvilket de i vanliga fall äro alldeles främ¬ 
mande. Genom en noggrann undersökning af de vil- 
kor, under hvilka dessa främlingar komma att lefva, 
framförallt genom att efterse, om det nya substratet 
blifvit förändradt från sitt normala tillstånd och i så 
fall på hvad sätt, kunde möjligen några af de ifråga¬ 
varande lafvarnes förnämsta kraf på växtplatsens be¬ 
skaffenhet blifva klargjorda. 
Om man som tvänne särskilda grupper uppställer 
de lafvar, hvilka förekomma de ena på sten, de andra 
på bark af lefvande träd eller på blottad ved 1 ), erhål¬ 
ler man till hvardera en massa former och bland dem 
endast ett ringa fåtal, som med lika rätt skulle kunna 
hänföras till båda afdelningarne. Nu känner man flere 
fall af att s. k. typiska stenlafvar anträffats på barken 
af lefvande träd och buskar samt ännu oftare — ett 
förhållande, hvarvid jag nu specielt vill uppehålla mig 
— på blottad ved. 
*) Elias Fries har just dessa tvänne slags substrat som två 
hufvudafdelningar i sin indelning af ”lichenum solum” i solum 
arboreum, terrestre, saxatile. (Lichenographia Europæa reformata. 
Lund 18B1 pag. LXXXY.) 
