58 
För att än vidare pröfva vattendroppars värmande 
kraft öfverstänktes blad med vatten, som uppvärmts 
till öfver 60° C.; men äfven då uteblef all synlig ver¬ 
kan. Detta senare tillvägagående bevisade visserligen 
mindre, enär de värmda vattendropparne snart nog 
afkyldes. Det angaf dock, att ingen ögonblicklig brän¬ 
ning kunde ske, äfven om det använda vattnets tem¬ 
peratur betydligt öfversteg 60° C. och låg temligen 
nära kokpunkten. Det bör här nämnas, att värmegra¬ 
den inom det rum,, der försöken utfördes, i regeln höll 
sig vid 28°—30° C. och aldrig öfversteg 35° C. samt 
att experimenteringen företogs under den varmaste ti¬ 
den på dagen och så vidt möjligt på dagar, då himmeln 
var molnfri. 
De slutledningar, hvartill sådana iakttagelser som 
de ofvan angifna berättiga, kunna ej rätt gerna ut¬ 
falla till fördel för den mening Neumann uttalat. De 
säga oss tvärtom, att denna i intet afseende kan 
vara berättigad, för så vidt af insolation uppvärmda 
vattendroppar skola anses ega förmåga att framkalla 
verkliga brännfläckar. För resten är det föga förenligt 
med en dylik tydning, att växter med tjocka och fasta 
bladskifvor äro utsatta för brännsår, under det växter, 
hvilka äro utrustade med tunn och späd bladklädnad 
undslippa dylik åverkan, då annars blad af senare 
beskaffenhet särskildt med lätthet taga skada af vat¬ 
ten, som en längre eller kortare tid ligger qvar på 
deras yta. 
Om derför Neumann ansåg sig kunna medelst vat¬ 
tendroppar vid insolation framkalla brunfärgning å blad¬ 
ytor af Cordyline synes oss detta snarast bevisa, att 
vattendropparne dervid verkade såsom förmedlare för 
de direkta solstrålarne. Ett sådant förklaringssätt före¬ 
faller oss efter hvad vi ofvan sett åtminstone naturli¬ 
gare än talet om dropparnes verkan genom egen värme, 
för så vidt vattendroppar öfverhufvud taget kunna be¬ 
traktas såsom närmaste anledningen till brännfenome- 
