78 
nit att arten var ny, då namnet uppstäldes, så kunna 
3 fall inträffa: 
l:o Arten har icke senare blifvit beskrifvén; — 
då bör man meddela ny tillräckligt utförlig beskrifning, 
men bibehålla det gamla artnamnet med tillsättande 
af ”mut. char.” eller något liknande. (Se art. 49 i De 
Cand. ”Lois”!). 
2:o Arten är senare beskrifven 
a) under samma namn som först, men med bättre 
diagnos; — i hvilket fall namnet naturligtvis också 
bör bibehållas; ' 
b) under annat namn. Da har man att utreda, 
om detta namn (eller det äldre af dessa, i fall det är 
flere) är åtföljdt af brukbar beskrifning. I detta fall 
anser jag att man bör bibehålla detta yngre namn och 
ej återupptaga det äldsta med den obrukbara beskrif- 
ningen. Ty redan vid första publiceringen af ett namn 
fordras ju att beskrifning å växten skall föreligga, så 
att hvar och en kan bedöma beskrifningens värde. 
Finner man vid originalexemplars undersökning — 
visserligen efter flere års förlopp, men det förändrar 
ej saken — att beskrifningen är obegriplig eller sådan, 
att den likaväl kan innefatta 10 arter som en eller 
många arter af flere olika familjer, ja kanske flera andra 
vid artens uppställande redan kända arter, så bör icke 
prioritet tillerkännas detta namn från det året. Det 
går näml. ej för sig att en person kanske efter 50 år 
undersöker originalexemplar och då kompletterar eller 
rättar beskrifningen för den förstes räkning. De bota¬ 
nister, som lefvat under dessa 50 åren, hafva ju icke 
varit i tillfälle att nyttja den i senare tid efter under¬ 
sökningen af originalexemplaret uppgjorda diagnosen. 
För mig åtminstone är det motbjudande att grunda 
prioritet åt namn på en diagnos, uppgjord 50 år senare 
än namnet. Ja, ofta uppgör icke den, som undersöker 
ett originalexemplar, någon diagnos utan hänvisar en¬ 
dast till en redan känd art. — A andra sidan får man 
