r 
79 
också noga akta på att man 'ej förbiser art. 53 och 56 
i De Candolles ”Lois”. 
Om man sätter originalexemplar öfver beskrifnin- 
gen, när det är fråga om prioritet för ett namn, gör 
man godtycket till lag, alldenstund originalexemplar 
icke stå alla till buds (i samma utsträckning som be- 
skrifningar), utan man endast måste lita på dens upp¬ 
fattning, som varit i tillfälle att underkasta dem en 
granskning. Originalexemplaret kan icke underkastas 
allmän kritik, -men det kan en publicerad beskrifning. 
Det är, såsom jag uppfattat de De Candolleska lagarne, 
publicerandet som berättigar till prioritet, äfven om 
jag ej tager vara på något ”originalexemplar”. 
Svaret på frågan, om ett namn, som 1891 gifves 
åt en växt, skall gälla eller ej, bör väl bero på jem- 
förelsen mellan den då publicerade beskrifningen (jemte 
afbildningar) och alla förut existerande publicerade be- 
skrifningar (och åfbildningar) å växter; — och borde 
väl ej bero på undersökningar, som komma att göras 
efter 1891, äfven om de göras på s. k. originalexemplar. 
P. Ascherson har anfört ett par fall, där man kom¬ 
mit till orätt resultat genom att fästa för stor vigt vid 
originalexemplar. I sin,uppsats ”Die Nomenclatur-Frage 
vor dem Pariser botanischen Congress (Bot. Zeit. 1868) 
säger han näml. s. 356: ”Ich will hier z. B. nur zwei 
LinnAsche Arten nennen: Antirrhinum saxatile und 
Thymus Zygis . Bei beiden ist auf Autorität des Lin- 
néschen Herbars der Name auf Pflanzen übertragen, 
welche Linné nach Synonymie und Vaterland ursprüng¬ 
lich nicht gemeint haben kann.” 
Jag vill här som exempel anföra ett par fall, h vari 
jag icke kan godkänna de återupptagna gamla namnen. 
”C. caulibus subflexilibus subopacis funicularibus, 
verticillis distantibus ramulis linearibus apice obtuso- 
acuminatis. Planta desiccata glaucescens.” Så lyder 
originalbeskrifningen på Chara obtusa Desv. ined. (in 
Loiseleur, Notice sur les Plantes ajouter à la Flore de 
