126 
form, som ofta, ehuru orätt, kallats reducta Dr., men 
som är Drejers C. subspathacea curvata. Någon verklig 
öfvergångsform mellan dessa båda har ej kunnat iakt¬ 
tagas, ehuru outvecklade individ någon gång kunna 
vara vanskliga att bestämma. Till endera af dessa båda 
ansluta sig alla öfriga salina- former, så att artens hela 
formområde naturligen låter uppdela sig i två skarpt 
skilda serier: den ena med platta blad och vanligen 
starkt utvecklad borstudd i axfjällens spets, den andra 
med inrullade blad och rudimentär eller ingen borstudd. 
Dessa båda formgrupper motsvara fullkomligt Wahlen¬ 
bergs beskrifningar på hans cuspidata och mutica. Här, 
som så ofta annars, har denne skarpsynte forskare sett 
rätt, ehuru sedan de af honom urskilda formerna blif- 
vit missförstådda, i följd af att man fäst för stor vikt 
vid borstuddens närvaro eller frånvaro. 
De båda serierna skilja sig äfven i geografisk ut¬ 
bredning: Mutica- formerna äro rent arktiska, under det 
cuspidata- formerna äro ymnigast i ett något sydligare 
område (Skandinaviens västkust ner till Hall., Fini. 
Österbotten, Skottland), men äro sparsamt och endast 
i egendomliga former ( Jicematolcpis , concolor ) represente¬ 
rade på Grönland och vid Beringshafvet samt saknas 
på Spetsbergen och, som det tyckes, på Sibiriens kust. 
Cuspidata- seriens former motsvara i karaktärer lik 
som i utseende å ena sidan C. maritima , å den andra 
C. rigida , under det mutica-serien på samma sätt närmar 
sig C. trinervis och C. aquatilis. De båda serierna synas 
lämpligen betraktas som skilda subspecies. 
Formerna af % cuspidata Jkxnms, så fördelas: 
Var. 1 . borealis Almqu., den på Finnmarkens och 
Nordlands kust vanligaste formen; tämligen monoty¬ 
pisk; lågväxt och späd. 
Var. 2. Kattegatensis Fr., utgörande sammanfatt¬ 
ningen af de sydligare, ytterst mångfaldiga formerna, 
hvilka ännu äro outredda, mer hög- och grofväxta. 
