Om Svampfloran i våra växthus. 
Af Rob. Fries. 
För enhvar, som sysselsätter sig med de högre 
svamparnes studium, är det en icke oväsendtlig fördel 
att vistas å en ort, der tillfälle finnes att besöka växt¬ 
hus och drifverier. Förutom det säregna nöjet att äfven 
under en årstid, då några fynd i skog och mark icke 
kunna påräknas, ega möjlighet att mönstra en om ock 
torftig svampflora, erbjudes ej sällan lägenhet att iakt¬ 
taga en eller annan för dessa lokaler egendomlig och 
vanligen i riklig yppighet uppträdande art — ja, är 
lyckan god, kan t. o. m. någon från tropiska länder 
förirrad, genom sitt främmande yttre starkt afstickande, 
typ låta sig ertappas. 
Efter att i yngre år i Upsala Botaniska trädgård 
under snart sagdt dagliga besök iakttagit hvad i detta 
afseende erbjöds, har jag under en längre tid i Göte¬ 
borg haft ett flitigt begagnadt tillfälle att så väl i flera 
af de talrika drifhusen i stadens närhet som i synner¬ 
het i Trädgårdsföreningens präktiga orangerier fort¬ 
sätta mina studier. Mina härunder gjorda iakttagelser 
— visserligen ej särdeles omfattande och så godt som 
uteslutande rörande Hymenomyceterna — har jag trott 
mig böra publicera, då de för studiikolleger ej torde 
sakna allt intresse. Ämnet är för öfrigt till någon del 
redan behandladt af E. Fries i uppsatsen ” Varmare 
länders svamparter i Europeiska växthus ” (Bot. Utfl. b. 3). 
De inom våra växthus förekommande svampar 
torde med skäl böra indelas i 3 grupper: 1) arter som 
hafva sin egentliga växtplats i fria naturen och endast 
mera tillfälligt uppträda i ofvannämnda lokaler, der de 
likväl ej sällan antaga främmande habitus och afvikande 
Bot. Notis. 1891. 10 
