I drifbänkarne i Upsala växte på väggarne Tra- 
metes serialis och på samma lokal här i Göteborg 
Merulius tremellosus. — M. lacrymans är, såsom bekant, 
en i hvarje fuktig träbyggnad lika allmän som förhat¬ 
lig gäst. 
Af hela ordningen Hydnacei har jag h var k en sjelf 
anträffat eller annorstädes sett citerad någon i växthus 
funnen art. 
Bland Thélephorei är ann.oterade Stereum . hirsutum 
mycket allmän, mindre ofta S- purpureum, någon gång 
S. rugosum. Den förstnämnda blir i de hetaste drifhu- 
sen snart sagdt oigenkänlig genom sin frodighet — 
brandgul, saftig, lädertjock, qvartersbred. 
En eller annan Corticium och Hypochnus har ock 
anträffats, dock, så vidt jag mins, svagt utvecklade. 
Bland Clavariæ är icke anmärkt någon mer än C. 
fragilis (eller kanske någon närslägtad). Den växte 
ymnigt mellan fjällen på stammarne af tropiska orm¬ 
bunkar. 
Tremellinei tyckas fullständigt saknas; deremot har 
den snarlika Bulgaria inquinans någon gång brutit fram 
i stora massor på träkubbar afsedda för uppbärande af 
gröfre växtbaljor. 
Den andra gruppen, Orangerisvampar i egentlig 
mening, innefattar ej särdeles många arter, men desto 
mera utmärkta och massvis framträdande. Bland dessa 
är utan gensägelse märkligast den superfina Lepiota 
cepcestipes , af Fries sålunda karakteriserad: ”substantia 
admodum mollis et delicata; ex tota indole et vestitu 
pilei quasi Coprinus arescens, leucosporus 77 . Den upp¬ 
träder ofta i täta flockar bland multnande sågspåns- 
fyllnad eller bark i de varmare drifhusen. Emellertid 
synes mig alldeles otvifvelaktigt, att under denna be¬ 
nämning sammanförts flera olika arter. Den livita ro- 
" busta formen (Cooke t. 5.) med lökformigt uppsvälld fot 
