152 
har någon gång visat sig här, liksom i Stockholm och 
Upsala; en annan, tufvad med mycket lång, smal jemn- 
tjock, flerböjd fot och något fårad hatt uppträder ej 
sällan bland garfvarebark i caldarium och torde, såsom 
äfven Berkeley misstänker, vara en skild art samt kanske 
rättast hänföras till den på liknande lokal i Italien an¬ 
träffade A. rorulentus Panizzi — en medelform mellan 
A. cepcestipes och naucinus. — Den gula varieteten 
( 'lutea With.) uppgifves af Pries icke vara funnen i 
Sverige. Här i varmhusen har den dock rätt ofta iakt¬ 
tagits, någon gång i stora grupper och obeskrifligt 
vacker med sin lifligt svafvelgula finflockiga hatt, men 
betydligt mindre robust än Sowerby’s planch (t. 2) och 
med fotens ansvällning föga markerad.- Äfven exem¬ 
plar snarlika A. liemophorns (Cooke t. 1179) hafva visat 
sig. Men vanligast uppträda spridda exemplar af en 
mycket liten och spenslig (tumshög med l / 2 tum bred 
hatt och nästan trådfin lot), gulblek form. 
Denna är ofantligt olik hufvudarten, såsom hvars 
forma maxime depauperata den dock af mig uppfattats. 
Numera synes mig likväl mera sannolikt, att den är 
identisk med A. denudatus Babenh. (Exs. n. 1001!) från 
liknande lokal i Böhmen. Äfven A. staminellus Bagl. 
från trädgården i Genua tycks närma sig densamma. 
Pöga mindre egendomlig, men oföränderligen lik¬ 
formig framkommer å skuggig mulljord i både kallare 
och varmare växthus Ag. echinatus i talrik tropp. 
Yngre är hela svampen öfverdragen af ett sotbrunt, 
luddigt stolt; äldre blir hatten gråbrun och flockljäl- 
lig; lamellerna vackert mönje-purpurröda. M}^cket be¬ 
tecknande är derför Lasch’s namn A. fumoso-purpureus. 
Lukten liknar den af gurka. Ett ovanligt förhållande 
visar sporernas färg: de äro näml. ljust gulgröna — 
åtminstone i regel; sjelf har jag aldrig sett någon annan 
färg, ehuru Pries säger dem vara ”normaliter fusco- 
purpureæ”. Dess plats i systemet har äfven på denna 
grund varit mycket omtvistad; af Fries ansågs den 
