185 
öfre vertikala gräns, så häntyda förhållandena derpå 
att densamma befinner sig i nedstigande. Redan vid 
min första fjällbestigning (Fulufjäll) frapperades jag 
deraf, att en mängd döda tallar, men deremot inga fri¬ 
ska, funnos inblandade i den granregion, som bildar 
barrträd sgränsen. Samma observation gjordes seder¬ 
mera på fjällen Grävjåsvåla och Härjehogna, och upp¬ 
lystes jag om, att äfven på andra fjäll (ex. Näsfjället) 
förhållandet var likadant. Schübeler 1 ) påpekar tallens 
nedåtgående å en del norska fjäll och anser denna om¬ 
ständighet bero på skogssköfling för sätrarnes behof, 
något som icke gäller för norra Dalarne, der sätrarne 
ligga mycket glest och särskildt vid Fulufjäll alldeles 
saknas. 
Granen stiger som nämdt högre än tallen och bil¬ 
dar ofvan tallgränsen en i allmänhet sammanhängande 
men föga mäktig granregion af gles björkblandad skog 
(Abiegno- Betnletum Hylocomiosum), På granens egendom¬ 
liga form och nödvuxna utseende märkes nu, att man 
befinner sig nära gränsen för dess utbredning. Stam¬ 
men afsmalnar hastigt från en ganska vid bas och de¬ 
lar sig ofta uti tvänne toppar, och de korta grenarne 
äro tätt behängda med svart skägglaf (Alector ia jubata)- 
Granen stiger till en höjd öfver hafvet af omkr. 850 
meter. Björkregionen (Begio subalpina ), som å Dalarnes 
fjäll är svagt utvecklad och representerar en vertikal 
mäktighet af omkr. 30 meter utgöres af en gles björk¬ 
skog med undervegetation af ris och mossor liknande 
den i blandskogarne rådande. A en del sträckor är 
undervegetationen deremot karaktäriserad af en torftig 
gräsmatta af Nardus stricta och Festuca ovina och slut¬ 
ligen uppträder den subalpina björkskogen å enstaka 
lokaler med gynnsam jordmån och fördelaktig exposi¬ 
tion lundartad (Betidetum-Geraniosum). Bland de växter, 
som bidraga att gifva denna växtformation alpin ka- 
2 ) Schübeler. 1. c. 
