191 
därvid ej förekommer eller hittills icke blifvit iaktta¬ 
gen. Trichogynet skulle alltså utgöra ett organ, som 
mottoge och till ascogonet ledde en befruktande hanlig 
plasma, under det att spermatierna, som Stahl funnit 
fastade på trichogynets spets hos Collemacéerna, skulle 
vara att anse såsom hanliga könskroppar, hvilka i lik¬ 
het med vissa hanliga pianogameter under gifna för¬ 
hållanden kunna utveckla sig till nya individ eller åt¬ 
minstone slå in på en sådan utveckling. 
Då jag under en systematisk bearbetning af en del 
Lecanoracéer och Lecideacéer egnade särskild uppmärk¬ 
samhet åt pycnoconidierna, iakttog jag stundom, huru¬ 
som bland pycnoconidier, som utkastats ur pycniderna, 
funnos vissa, som visade groningstillstånd och till och 
med utvecklade unga mycelier. Emedan jag hos ett 
par arter, nämligen Catillaria denigrata (Fr.) och C. pra¬ 
sina (Fr.) återfann detta förhållande på en mängd oli¬ 
ka exemplar, företog jag mig att hos dessa närmare 
undersöka pycnoconidiernas groning och vidare utveck¬ 
ling. Undersökningarne gjordes under åren 1890 och 
1891, och materialet utgjordes dels af exemplar i 
Professor Th. M. Fries’ rikhaltiga lafherbarium, som 
med vanlig liberalitet stäldes till mitt förfogande, dels 
af exemplar, som under de sista åren blifvit insamlade. 
Beträffande artbegränsningen af Catillaria denigrata 
(Fr.) (syn. Biatora denigrata Fr., Lecidea , Catillaria , Bia- 
torina synothea auct.) har jag ansett denna böra under¬ 
gå en sådan förändring, att den äfven kommer att om¬ 
fatta Bil i mb ia Nits chicana Lahm och Lecidea Jiemipoliella 
Nyl. såsom varieteter eller former. Den förra utmär¬ 
ker sig genom fyrrummiga och längre sporer, som äro 
12—20 Li långa, medan de hos L. denigrata (s. str.) äro 
tvårummiga och 7 —13 g långa. Men äfven denna kan 
stundom, såsom t. ex. originalet i L.. Su. 98, jämte det 
öfvervägande antalet tvårummiga sporer ega några, som 
äro fyrrummiga. Då de båda lafformerna dessutom i 
naturen t. ex. på tallbark utan all gräns öfvergå i hvar- 
