196 
rigmata (fig. 9). De från dessa afsnörda pycnoconidierna 
sammanhållas ej af något slem, då de utstötas ur pyc¬ 
nidet, hvars mynning i början blott utgör en öppning 
i den liyfväfnad, som omger pycnidet, utan någon sär- 
skildt utbildad, begränsande hyfväfnad. Då pycnidet 
blifver äldre bilda hyferna omkring mynningen en tä¬ 
tare, mörkt färgad väfnad, som af kalilut färgas rödviolett. 
De gröna vårtorna bestå nedtill af en något gle¬ 
sare hyfväfnad, som saknar gonidier. Hyferna i denna 
väfnad gå öfvervägande i vertikal riktning, äro temli- 
gen grofva samt försedda med sidoutskott, hvilka äro 
mer eller mindre lika de- haustorier, som vid gonidier- 
nas förökning frigöras (fig. 14). Denna väfnad öfver- 
går uppåt omärkligt i en rikligt gonidieförande hyf¬ 
väfnad, som till sin byggnad fullkomligt öfverensstäm- 
mer med den ofvan beskrifna i de ljusa båldelarne. 
Öfverst begränsas bålvårtan af ett mycket tunnt skikt 
af hyfer, som slutit sig tätare intill hvarandra. Pyc- 
nider anträffas mestadels utmynnande vid sidan af des¬ 
sa vårtor. På grund af sin anatomiska byggnad äro de 
gröna bålvårtorna påtagligen äldre än de ljusa bålpar¬ 
tierna, från hvilka de torde hafva utvecklats därigenom, 
att dessa tillväxt i höjd och äfven något i bredd. Härvid 
har gonidierna under sin förökning så att säga dragits 
af de yngre hyferna så småningom ifrån de äldre, ne¬ 
dre, som bilda den ofvan omnämda glesare hyfväfnaden. 
Den ofvan beskrifna byggnaden af bålen visar en 
hel del exemplar, tillhörande såväl hufvudformen som 
NitschJceana- formen. Hos en del andra exemplar åter 
med väl utvecklad bål, som på grund af förekomsten 
af öfverväxta, tomma pycnider och bortdöende delar 
synes vara ganska gammal, är bålens byggnad en helt 
annan. Ur bålvårtor, som äro temligen små, oregel¬ 
bundna och mer eller mindre brunaktiga af på ytan at 
desamma bortdöende hyfer, utskjuta pycnider med en 
mer eller mindre utdragen svart mynning, som af kali¬ 
lut färgas röd violett. Jämte dessa små, oregelbundna 
