197 
bålvårtor finnas på några af exemplaren äfven andra, 
större, som äro ungefår af apotheciernas storlek. De 
äro mera regelbundna till sin form och synas sakna 
pycnider. De skjuta öfver de mindre med pycnider för¬ 
sedda bålvårtorna och kunna, då de sluta sig tätt in¬ 
till hvarandra, helt och hållet täcka dem. Afvenså 
kunna gamla apothecier af dem blifva öfverväxta. Vid 
utkanterna af bålen anträffas yngre bålvårtor, hvilka 
synas uppstå ur en bålväfnad. som utbreder sig på sub¬ 
stratet eller under och mellan dess vedfibrer. De kun¬ 
na äfven uppstå under dessa, som då vid deras utveck¬ 
ling sprängas. Vårtornas inre byggnad är i hufvud- 
sak densamma som hos de ofvan beskrifna, äldre bål- 
vårtorna. Däremot äro pycniderna af annan natur. De 
i dem uppkomna pycnoconidierna äro små och aflånga, 
2p—4 u långa och 1,5—1,75 u tjocka och ligga inbäd¬ 
dade i ett slem, som vid bålens anfuktning betydligt 
sväller och uttränger genom pycnidets mynning, ofvan 
hvilken det bildar en hvit kula, innehållande en oer¬ 
hörd mängd pycnoconidier, som medföljt slemmet. Sön- 
dertryckes en sådan kula under täckglaset, brister den¬ 
samma och pycnoconidierna framkomma i stora massor 
och sinsemellan föga sammanhängande, under det att 
en tunn hinna kvarstår, som begränsat kulan. Denna 
är sålunda ytterst begränsad af en tunn fastare slem¬ 
hinna, som ej sönderflyter i »vatten, hvilket däremot är 
händelsen med det slem, i hvilket pycnoconidierna när¬ 
mast ligga inbäddade. Understundom anträffas ofvan 
pycnidmynningarne på bålen en tom, säcklik, tunn hin¬ 
na, försedd med en öppning. Pjmnoconidiernas sprid¬ 
ning synes sålunda tillgå på det sätt, att slemkulan på 
ytan torkar, hvarigenom en begränsande hinna uppstår, 
hvilken sedermera spränges af de nya massor af pyc¬ 
noconidier, som framtränga, då bålen ånyo blifver fuk¬ 
tig, hvarefter de frigjorda p} T cnoconidierna föras om¬ 
kring af vattnet. Deras utveckling till bålvårtor har 
jag ej lyckats iakttaga. Däremot har jag på några 
