sammanhänga med hvarandra, utmärka sig ”individen” 
för ett synnerligen rikt förgrenadt föryngringsskott- 
system af växlande utsträckning. 
Men ytterst svårt är det naturligtvis att afgöra, 
om dessa individ utgöra allt. hvad som utvecklats 
från en groddplanta, eller om de äro afläggare från 
någon annan buske, med hvilken sammanhanget nu 
är upplöst. I ett . fall är detta dock tämligen lätt. I de 
ifrågavarande skogarne har jag sedan 1883 flere gån¬ 
ger anträffat en h vit blommig varietet af Linncea bo- 
realis L. 
var pallida n. v. Differta forma typica corolla 
interne albida, macula basali majore, pallide flava. 
Pedunculi, bracteæ virescentes. *) 
Denna form förekommer här och der i tämligen 
tätt ställda rankor, som genom de karakteristiska 
blommorna lätt låta sig följas, i fläckar af en eller 
annan meters bredd och ett par meters längd. Det 
är mycket antagligt, att hvar je fläck härstammar från 
en fröplanta, som sedan under sin utbildning på så¬ 
dant sätt utbredt sig. Utvecklingen af Linnæa-indi- 
videns skottsystem tyckes sålunda vara tämligen lika 
i alla riktningar, hvarvid dock groddplantans relativa 
läge blir obestämdt. 
Linnæa äger två slag af vinterknoppar : kraft- 
och proventivknoppar. Det är de senare, från hvilka 
eventuelt de opsigona skotten och från de förra, som 
den följande vegetationsperiodens skott leda sitt ur¬ 
sprung. Om det nu inträffade så, att icke de yttre 
förhållandena medgåfve en proleptisk skottbildning, så 
framställer sig följande fråga. Skulle i stället i de 
respektive bladvecken anläggas vinterknoppar och i 
så fåll, af hvilken kvalifikation skulle dessa blifva? 
På den förra delen af denna fråga torde man 
*) Éj att förväxla med v. sulphur escens Jungner (Bot. Not. 
1888 Pag. .156—157), hos hvilken kronan inuti är svafvelgul och 
kronbladens form något afvika från hufvudformens. 
