68 
/ 
F.' W. C. Aresohoug. 
göra mot stammens vridning. Innan vedcylindern i de 
unga, under året utvuxna qvistarne hunnit vinna tillräck¬ 
lig styrka, är det bastknippena, som utgöra det mekani¬ 
ska stödet. Det är därför icke häller ovanligt, att bast¬ 
knippen bildas endast under första året. Kollenkymet i 
den vedartade stammen spelar ingen rol vid dessa rent 
mekaniska funktioner, utan förblifver en assimilerande väf- 
nad, hvars celler genom upprepade tvärdelningar förblifva 
korta och parenkymatiska samt innehålla ett rikligt för¬ 
råd af klorofyllkroppar. Endast i ett fall har jag hos en 
vedartad växt funnit denna väfnad ombildad för rent me¬ 
kaniska ändamål, men detta undantagsfall tjänar endast 
till att ytterligare bestyrka den allmänna lagen. De 
mycket långa och kraftiga skott, som uppstå på de äldre 
stammar ne af Sambucus nigra L. och som visserligen 
hafva en utomordentligt mäktig märg, men en ytterst tunn 
och svag vedcylinder, i följd hvaraf de blifva endast ett 
år gamla, hafva nämligen ett yttre barklager, som är af 
samma beskaffenhet som motsvarande cellväfnad i en hög, 
örtartad stam. Periferiska knippen af långa, klorofyll 
saknande kollenkymceller alternera nämligen med partier 
af klorofyllförande parenkym och gifva dessa skott den 
styfhet, som den svaga vedcylindern ej förmår förläna. 
Dylika grenar förhålla sig ju äfven i öfrigt som örtartade 
stammar. 
I de örtartade, dikotyla stammarne är näml. det meka¬ 
niska systemet förlagdt till växtens yta. Enär xylemet är 
mycket svagt utveckladt och består af korta tunnväggiga cel¬ 
ler, besitter detsamma ej de för en mekanisk cellväfnad er¬ 
forderliga egenskaper, utan bastknippena merendels i för¬ 
ening med det yttre barklagret bilda det fasta stödet för 
dylika stammar. Dervid kan det yttre barklagret vara 
än kollenkymatiskt än sklerenkymatiskt. I förra fallet 
hafva cellmembrancrna en stor benägenhet till att upp¬ 
taga vatten och blifva därvid gelatinosa. I synnerhet i 
höga saftiga stjälkar är en sådan beskaffenhet hos det 
