Om dp mekaniska cellväfr.aderna i hinden. 
69 
yttre barklagret mycket vanlig. Merendels är kollenky- 
met i sådana stjälkar grupperadt i skilda knippen under 
öfverhuden, livilka knippen vanligen bilda upphöjda kan¬ 
ter eller ränder på stjälkens yta och stå midt för bast¬ 
knippena; så att ett kollenkymknippe jämte ett bastknippe 
bilda ett mekaniskt element, ungefär på samma sätt som 
i bladnerverna hos många växter. Om återigen det yttre 
barklagret är förvandladt i sklerenkym, såsom förhållan¬ 
det är i hårda, torra och höga stjelkar, t. ex. i stänglarne 
af Statice- arter, så bildar detsamma ett sammanhängande 
koncentriskt lager af hårda, tjockväggiga och bastlika cel¬ 
ler. Ett sådant sklerenkym förstärkes merendels genom 
ledningssträngar med mäktiga bastknippen. 
De mekaniska anordningarne i den monokotyla stam¬ 
men äro desamma som i de örtartade dikotyla stammarne, 
i följd hvaraf den anatomiska byggnaden temligen mycket 
erinrar om den i sistnämnde stammar. Ty såväl i den 
vedartade som i den örtartade monokotyla stammen sak¬ 
nas den sekundära, till större eller mindre del af lång- 
sträkta tjockväggiga celler bestående ved, som bildar 
vedringen i den vedartade dikotyla stammen, och det me¬ 
kaniska systemet i dem kommer därför att utgöras af 
bastknippen ofta i förening med det sklerenkymatiska 
barklagret. 
Samma förhållanden med afseende på de mekaniska 
cellväfnadernas anordning och beskaffenhet, som utmärka 
den örtartade dikotyla stammen, återfinnas äfven i bladen, 
i synnerhet bladskaften, och detta tillochmed hos de ved ¬ 
artade växterna. Då nämligen vedceller af den beskaffen¬ 
het, att de kunna fungera som mekaniska celler, såsom 
förhållandet är i den vedartade dikotyla stammen, mer¬ 
endels, om ej alltid, saknas i bladen, är det i dessa, lik¬ 
som i den örtartade stammen, det yttre barklagret i eller 
utan förening med bastknippen, som bilda det mekaniska 
stödet för bladmassan. Merendels äro i nervernas undre 
sida de mekaniska cellväfnaderna mycket mäktigare än i 
