72 
F. VV. C. Areschoug. 
ningssträngarne på öfre sidan betackas af palissadpar- 
enkym. 
Anordningarne i och for bildandet' af fasta stöd åt 
växtens särskilda delar medföra ej sällan en viss öfver- 
ensstämmelse i anatomiskt afseende mellan växter, som i 
öfrigt tillhöra vidt skilda typer. Höga örtartade dikotyla 
stammar få på grund däraf en struktur, som mycket erin¬ 
rar om den monokotyla stammens, och äfven bladen hos 
många dikotyler, när de äro långa, smala och jämnbreda, 
påminna i sin byggnad mycket om inonokotylernas blad af 
samma form. I de smala gräslika bladen hos vissa Eryn- 
giurn- arter, ja till ock med i de till formen öfverensstäm- 
mande bladen hos det till Epacrideœ hörande slägtet Dra- 
cophylUmi , finnas talrika parallela nerver, hvilka afdela 
det klorofyllförande parenkymet i smala, likaledes paral¬ 
lela partier, och skillnaden mellan inre och yttre sidans 
parenkym är mycket ringa, så att bladen af dessa växter 
i nyssnämnde afseenden erinra om Monokotylernas smala 
gräslika blad. 
Slutligen gifves det hos sådana blad, som under torka 
rulla sig tillhopa, vissa organiska anordningar, genom 
hvilka bladen, när de upptagit tillräckligt vatten, återigen 
antaga sin normala ställning. Det första vilkoret därför 
är naturligtvis att bladets cellväfnader med lätthet förmå 
upptaga vatten och att cellerna därvid snart kunna åter¬ 
taga sin naturliga form. Men därjämte finnes där alltid 
någon cellväfnad, som i följd af cellernas form eller mem- 
branernas beskaffenhet företrädesvis är egnad att under¬ 
lätta bladets upprullande. Så vidt jag liittils sett, finnes 
denna cellväfnad alltid i bladets öfre sida, bladets kanter 
må för öfrigt vara tillbakavikna eller rullade uppåt. 
Hos t. ex. Rosmarinus officinalis L., hvars blad äro 
tillbakavikna, finnes på öfre sidan mellan öfverhuden och 
palissadparenkymet ett lager af mycket hygroskopiska 
tjockväggiga kollenkymceller, hvilka äfven betäcka led- 
ningssträngarne och utan tvifvel i följd af den stora lätt- 
