74 
S. O. Lindberg. 
lågt vårtigt och omgifvet af en tät krans af mer eller 
mindre purpurfärgade fjällika skärm, samt fästadt ome¬ 
delbart nedom fruktlmfvudets skaft på stambladets öfver- 
sida (framsida, derest detta tänkes upprätt). 
Till utseende liknar stambladet mest det bos Rebou- 
lia eller Chomiocarpon (Pressia). I fertilt tillstånd vi¬ 
sar det ofta han- och honhufvuden omvexlande ställda i en 
enda rad, stundom ända till ett antal af 6 på ett och 
samma ledstycke. — Slägtet står midt emellan JReboulia 
och Sauter ia, samt synes knappt ännu vara iakttaget utom 
Skandinaviens fjällar. Dock torde höra hit äfven en si¬ 
birisk obeskrifven art, samt möjligen ock den chilenska 
S. JBertoroi Mont., livaraf vi fåfängt försökt öfverkomma 
ett original exemplar. Säkert känd är sålunda hittils blott 
1. Peltolepis grandis Lindb. 
Förekommer på mullhöljda klippor i fjällregionen inom 
Luleå och Piteå Lappmarker, samt i Jämtland och Her¬ 
jedalen,, dessutom flerestädes i Norge. (Månne ej denna 
i likhet med de begge följande för sin trefnad fordrar en 
viss kalkhalt i jorden?) 
Dess vigtigaste synonymer äro: 
Sauteria alpina (non Nees!) Lindb. in Not. soc. F. Fl. fenn.. 9, p 
288, n. 1, excl. synon. B. Nees. et Bisch. (1868). Hartm. Skand. 
Fl., 10 ed., 2, p. 154, n. 1 (1871). 
S. grandis Lindb. apud Soc. F. Fl. fenn. die 3 apr. 1875. 
Peltolepis grandis Lindb. apud Soc. F. Fl. fenn. die 6 Maji 1876. 
Delin. 
Gottsch. in G. R. Hep. eur., 34 et 35, n. 347, tab. figg. 1 — 6 (1866). 
2. Sauteria Nees. 
Stamblad dioikt, litet och smalt, i spetsen perenne- 
rande, enkelt eller sällan tvåklufvet, rännladt, med uppåt 
böjda och temligen tjocka kanter, på undersidan tätt och 
långt fjälligt, ofvanpå mycket tydligt rutigt, rutor stora och 
kuddlikt upphöjda, öfverhudsceller temligen starkt för- 
tjockade, hudöppningar mindre talrika. FruJdhufvudets 
