90 
Literatur-ö f ver.-dgt. 
ljusare delen, groddfläcken, förlorar cilieriia och borrar 
sig in i den. Till en början kan den sedan skönjas som 
en särskild plasmakropp, tills den slutligen genom en på¬ 
gående vandring af pigmentkropparne undandöljes. Spo¬ 
ren omgifver sig sedan med en cellmembran, forlanges 
ocli börjar att dela sig. 
Die Entstehung des Chlorophylls in der Pflanze. 
Eine physiologische Untersuchung von Dr Julius Wiesner. 
8 :o sid. 120. 
Efter en kort redogörelse för de resultat, hvartill 
vetenskapen kommit med afseende på klorofyllets kemiska 
egenskaper och för de herrskande åsigterna om dess för¬ 
hållande till ämnesomsättningen hos växten, öfvergår förf. 
till besvarandet af den frågan, huruvida järnet ingår så¬ 
som kemisk beståndel i klorofyllet eller endast genom sin 
närvaro bidrager till detsammas bildning. Förf. har vid 
dessa undersökningar funnit att icke allenast det gröna 
utan äfven det gula (xantofyll) färgämnet äro verkliga järn¬ 
föreningar, i hvilka dock ej järnet direkt medelst reaktioner 
kan påvisas. Då järnsalter ej lösas i benzol, har förf. 
begagnat sig af nämnda ämne, såsom lösningsmedel, hvar- 
vid det visade sig att ej ens med ett så känsligt reaktions- 
medel som rhodankalium spår till järns närvaro kunde 
upptäckas. Afdunstas däremot lösningen i vattenbad och 
den torra återstoden något litet förkolas samt löses i nå¬ 
gon syra, salpetersyra, och därefter pröfvas på järn, er- 
liålles en fullt tydlig rödfärgning antydande järnrhodanid. 
Klorofyllet är sålunda en organisk järnförening. — Hvad 
angår klorofyllets genetiska förhållande till etiolinen eller 
xantofyllet, hvilka båda ämnen förf. gentemot Pringsheim 
och i likhet med Kraus betraktar som identiska, har 
man länge antagit att etiolinen är föregående. Riktighe¬ 
ten i ett sådant antagande har dock först genom förfrs 
experiment tydligt ådagalagts. Extraheras bestämda vigts- 
