110 
Literatur-öfversigt. 
då böjningarna på nerven i form af en sammanhängande 
bruten linje. — Förf. öfvertygade sig om att nervens böj¬ 
ning är sekundär och en verkan af bladets hopslutning. 
Om man utanpå en halfva af ett hopslutet blad gör 
en inskärning endast i epidermis, eller helt lätt rispar 
i den, så ser man om någon tid, att en stark inböjning 
längs inskärningen bildats. Detta försök visar, att i det 
hopslutna bladet en spänning i väfnaderne finnes mellan 
den yttre sidan och den inre, som förkortar sig, och att 
den förra gör ett motstånd mot förkortningen. Då man 
därför gör en inskärning i öfverhuden, försvagar man detta 
motstånd och af denna orsak blir inböjningen starkare. 
Om man ur ett äldre icke mera retbart, dock full¬ 
komligt friskt, blad skär ut en strimma parallel med si- 
donerverna, så blir den oförändrad, antingen den lägges 
i vatten, ren eller utspädd glycerin. Tages biten ur ett 
genom retning hopslutet blad, så böjer det sig ögonblick¬ 
ligen mer än förut. Lägges den derpå i vatten, så för¬ 
storas blott turgescensen i bladets undre sida, och den 
kröker sig ännu mer. Lägges biten i glycerin, blir den 
rak; genom förlusten af vatten i epid ef mi scellerna på un¬ 
dre sidan förstoras (tvärtom?) i denna väfnad det motstånd, 
som den ställer mot utspänningen genom cellerna i väfnad en 
på bladets öfre sida. 
I bladets böjning hos Dionæa har man således ett 
intressant och som det tyckes hitintils ensamt stående 
exempel på aktiv sammandragning af en väfnad, ögon- 
skenligen icke förbunden ined förlust af turgescens och 
med förminskad spänstighet i den sammandragna sidan. 
Då det ständigt från basen till spetsen af bladet går 
en elektrisk ström, som förändrar sin riktning, dä bladet 
utsättes för retning, så är det möjligt att denna ström 
bidrager till upptagandet af vatten genom de retbara cel¬ 
lerna och att detta icke längre kan kvarhållas i cellerna, 
då strömmen afbrytes, utan utgjutes. (Utaf försöken öfver 
elektrodiffusion vet man, att en positiv ström i riktning af 
