Literatur-ö fversigt. 
117 
bilda slutligen en hylle rundt om det. Från basen af go- 
giocystiet växa de hyalina primärhyferna in mellan goni- 
dierna och bilda äfven ett lager omkring dem' innanför 
det bruna, som bildades af sekund är hyfer na. Desse senare 
sönderfalla derpå i sina enskilda celler, skrympa i hop 
och bilda ett svart detritus. 
Äfven några stenlafvar kunna utbilda apotecier, innan 
några gonidier bildats. Några gånger såg förf. hos Leca- 
nora Dubyana och Buellia atroalbo gonocystier, som i stäl¬ 
let för gouocystidier utvecklade mycket små (2 //) runda 
gröna kroppar (zoogonidier), som rörde sig lifligt. Några 
cilier kunde hos dem ej iakttagas ; förf. har dock anled¬ 
ning tro, att sådane finnas. 
Gonangierna tillhöra de lafvar, som växa på ved och 
bark och förekomma aldrig hos stenlafvar. Gonocystierna 
däremot förekomma hos stenlafvarne; men då en stenlaf 
någon gång växer på träd, kan den äfven få gonocystier. 
Lecanora subfusca, som åtminstone lika så ofta på träd 
som på sten har gonocystier, skulle man därför förmoda 
ursprungligen hafva varit en stenlaf som först i senare ti¬ 
derna ändrat boning. — De på jord och mossa växande 
formerna hafva såvidt förf. undersökt dem, i allmänhet 
gonangier. 
Bayrhoffer är den ende, som någorlunda uppfattade 
gonocysttypen, åtminstone är han den, som varit sannin¬ 
gen närmast. Han såg differentieringen af liyferna, go- 
nocystiernas uppkomst och gonidiernas bildning. J. M. 
Norman är den som bäst beskrifvit gonangierna (= N:s 
goniocyster, nuclei thallini, gonionøster), fastän han an¬ 
vände ett olämpligt hjälpmedel för undersökningen, näml. 
svafvelsyra. 
Den endast af hyfer och af dem direkt uppkomna 
produkten bestående thallus vill förf. kalla hypkothallium 
och den, som endast innehåller gonidier, gonothalliu m 
samtden af båda dessa slag sammansatta thallus homo- 
thallium. 
