148 
Literatur-ofversigt. 
ensstämde med förhållandet hos Collema microphyllum. 
Hos de former, som hafva ett tydligt barklager, måste 
trikogynen naturligtvis genomtränga detta för att kunna 
komma upp till ytan. Hos Physma, jämte några andra 
lafvar, äger den egendomligheten rum, att spermogonierna 
ombildas till apothecier. Under själfva spermogoniet ut¬ 
vecklas nämligen flere askogoner, som utsända trikogyner. 
hvarigenom apotheciet kommer att utvecklas på samma 
ställe där spermogoniet varit. 
Förf. kommer framdeles att publicera sina undersök¬ 
ningar öfver fruktifikationsorganen hos såväl de gymno- 
carpa som angiocarpa lafvarne; hos Parmelia ciliaris kan 
man lätt nog se trikogynspetsen. 
Ueber die Formveränderung der Wurzel in Erde 
und Wasser. Von Dr. K. Pekseke. Leipzig 1877. 
Hos Lupinus albus, Phaseolus multiflorus, Pisum sa¬ 
tivum, Vicia Faba, Zea Mays och andra på torr mark 
förekommande växter förhåller sig roten i måttligt fuktig 
jord på samma sätt som i vattenånga, i vatten uppdragen 
på samma sätt som en i med fuktighet öfvermättad jord 
utvecklad rot, alt förutsatt att öfriga förhållanden, ss. 
temperatur, äro lika. 
I vatten hlifva rötterna veka och koniska, smalare med 
mera regelbundet anordnade och utvecklade grenar. De 
äro mera vattenhaltiga, icke mindre elastiska, sprödare, 
mera turgescenta och genomskinliga än ”jordrötterna.” 
Tjockleken hos de senare varierar till följd af motståndet 
och den varierande fuktigheten. 
I jorden förorsakas en oliksidig tillväxt i de båda 
långshalfvorna genom motståndet af markens fasta delar, 
ojämn fuktighet, tryck m. m. De hår, som bildas i mått¬ 
ligt fuktig jord på den yngsta ämju sträckbara delen, hin¬ 
dra ofta, genom att de häfta sig vid småpartiklar, den böjliga 
spetsen från att riktas nedåt genom tyndkraftens inverkan. 
Rotmössan på i vatten odlade landväxter är vanl. 
kortare än på i jord odlade och membranerna på de utåt 
