Literatur-öfversigt. 
149 
liggande cellagren förvandla sig i en slemmassa, då de 
däremot i sistnä'inda medium förvandlas till humus. 
Epidermis bortdör tidigare i vatten än i jord; den pri¬ 
mära barkens yttre cellager ersätter sedan dess plats. I 
jord afstötes epidermis vanl. tillsamman med den primära 
barken. I vatten är den mindre fastheten i rotmössans 
cellager och desorganisationen af epidermis olika hos olika 
arter och däraf förklaras till en del den olika framgången 
af vattenkulturen; Lupinus och andra s. k. sandväxter lefva 
ej länge i vatten. 
Håren utveckla sig i vattenånga från nästan hvarje 
epidermiscell. I vatten eller luft, fattig på vattenånga, 
utvecklas de sparsamt eller icke. I jord är deras utveck¬ 
ling beroende på vattnets mängd. Den primära barken 
förstöres tidigare i vatten än i jord. 
Hos växter uppdragna i vatten eller mycket fuktig 
jord förstoras inter cellularrummen mycket tidigt och se¬ 
nare uppträda i deras ställe i det inre primära barklag¬ 
ret genom resoption af celler stora luftrum, omgifna af 
ända till 20 cellrader; hos rötter uppdragna i måttligt 
fuktig jord eller i vattenånga omgifvas intercellulargån- 
garne endast af 3—4 cellrader. 
Det senare gäller äfven för den sekundära barken, 
den blifver hos Phaseolus multiflorus, Lythrum Salicaria 
och Cicpta virosa omsluten af kork i flere cellager, som 
däremot i vatten tidigt afstötes af den därunder liggande 
af stora luftlakuner fylda lösare väfnaden. 
De i alla vattenrötter vid tillgång på luft uppträdande 
klorofyllkornen bidraga genom sin fysiologiska verksamhet 
i icke oväsendtlig grad till förändring i gasbeståndsdelarne 
och förstoring af intercellulargångarne. De utveckla näm¬ 
ligen förutom de gaser, som finnes i jordrötterna, syrgas, 
som förökar gasvolumen och -förorsakar en större spän¬ 
ning. Den stora halten af gaser i barklagret hos äkta luft¬ 
rötter (Orchideer etc.) beror likaledes på de så tidigt och 
i så stor mängd uppträdande klorofyllkornen. 
