150 
Liter.'itur-of versigt. 
Flyttas i vattengas eller måttligt fuktig jord uppdragna 
växter i vatten, gå de vanligen ut eller bibehålla sig en¬ 
dast genom bildning af nya rötter. De gamla rötterna 
upptaga mer vatten än de förut äro vana vid och detta 
vatten kan icke såsom hos vattenrötterna gå bort i gas¬ 
form genom stora luftlakuner. Detta öfverskott på vatten 
förändrar molekulära skrukturen i cellinnehållet och störer 
plasmans vitala funktioner. 
Vid förflyttning af vattenrötter i jord eller vattengas 
blifva likaledes upptagandet och afsondringen af vatten 
störda i sin jämnvigt. Genom brist på eller genom betyd¬ 
ligt mindre utveckling af hår både till antal och längd,, 
genom förminskad bildning af grenar, genom tidig af- 
stötning af epidermis och dess ersättande med ett förkor- 
kadt barklager äro de i vatten vuxna rötterna mycket 
mindre än jordrötterna afpassade att alt efter behof ha¬ 
stigt upptaga det i jorden antingen capillärt eller i gas¬ 
form uppträdande vattnet. Därtill kommer äfven hos 
vattenrötterna den förökade transpirationen af det i otill¬ 
räcklig mängd upptagna vattnet i följd af deras stora 
luftrum; hvilket alt förklarar för oss orsaken till växter¬ 
nas hastiga vissnande och död vid rötternas omflyttning 
till jord eller vattengas. 
Groddplantor fördraga lättare ett ombyte af media, 
emedan deras organisation ännu icke är så utpräglad. 
I många hänseenden äro hos rötterna på amfibiska 
och äkta vattenväxter (Acorus, Cicuta, Lythrum, Elodea, 
Vallisneria) organens utvecklingsförhållanden analoga med 
dem hos i vatten uppdragna landväxter, hos de förra dock 
mycket tydligare utprägladt. Som exempel anföres den 
ringa hårutvecklingen, luftkanalerna och bildningen af 
klorofyll. I motsats till vattenväxterna karaktäriseras de 
i vatten uppdragna landväxterna liufvudsakligen genom 
det enkla och relativt svagt utveckade epidermislagret, 
som icke har någon kutikulariserad membran (hvilket 
äfven gäller rotmössan) och därför har mindre motstånds- 
