20 
emellan serierna sjelfva, och då såsom redan framhållits, 
skiljaktigheter i öfriga delar blott äro sådana, som stå i 
förhållande till storleken eller hafva sin grund i biolo¬ 
giska omständigheter, så torde de alla med full rätt 
böra betraktas såsom hörande till samma grundform 
eller art. 
Eget nog säga också Gorski och Nolte, utan att 
hafva sett dessa mellanformer, den förre om P. lithuani¬ 
ens (d. ä. salicifolius Wolfg.) : ” inter P. lucentem et prae¬ 
longum medius, ah utroque maxime diversus ”, den senare 
om P. decipiens .* ” E . characteribus P. praelongo affinis , ha¬ 
bitu cum P. lucenti comparandus ”. 
Till den åsigten, att P. decipiens Nolte möjligen skulle 
vara en hybrid form mellan P. lucens L. och P. praelon¬ 
gus Wulf., fogade Föredr. den anmärkningen, att P. prae¬ 
longus af honom aldrig i Fyris blifvit anträffad. 
Utom andra karakterer, som således gemensamt till¬ 
komma P salicifolius Wolfg, och P. decipiens Nolte, an¬ 
såg Föredr., att bladen, hvilkas extrema former hufvudsak- 
ligen föranledt deras upptagande såsom olika arter, under 
alla formförändringar dock ega ett gemensamt kännetecken 
som ensamt detta är tillräckligt att skilja denna typ från 
närstående af de bredbladiga grupperna, nämligen att alla 
bladen äro oskaftade och mer eller mindre uddspetsiga: 
folia omnia acuminata sessilia. Genom detta kän¬ 
netecken skiljas de t. ex. mycket lätt från de mest närstå¬ 
ende formerna af P. lucens L., som har alla bladen kort 
skaftade och mer eller mindre uddspetsiga: folia omnia 
acuminata petiolata. 
Då likväl både Wolfgangs och Noltes benämningar 
länge varit begagnade och i viss mån äro särdeles karak¬ 
teristiska samt för öfrigt angifva ytterligheterna inom 
denna typ (art), så borde de bibehållas, jämte det att 
ett gemensamt namn blir faststäldt. Dermed ansågs dock 
kunna anstå, till dess formerna inom närstående likaså 
plastiska och varierande typer blifvit närmare utredda. 
