22 
parera) den stora törlust, som växten lidit genom mist- 
ningen af sitt ursprungliga stamsystem. Ofta — eller må¬ 
hända oftast — fyller detta slags skottbildning sin upp¬ 
gift så väl, att växten i siu helhet härvid snarare vinner 
än förlorar. I stället för att ega blott ett stamsystem, 
från hvilket blommor och frukt skulle a] stras, får den nu 
vanligen flere sådana, hvilka visserligen till en början 
äro något svagare, men om förhållandena för öfrigt äro 
gynsamma, snart nog förstärkas så, att de tillsammans 
gifva en betydligt större skörd af frukt och frö än det 
normala stamsystemet skulle hafva gjort. Centaurea 
Scabiosa L., Taraxacum officinale Web. och Bunias ori¬ 
entalis L. lemna härpå lysande exempel. 
De örtarter, hos hvilka reparativ rotskottsbildning 
var Föredr. bekant, äro följande: 
Centaurea Scabiosa L. I början af juni innevarande 
år afskar Föredr. den starka hufvudroten på åtskilliga två 
år gamla exemplar, ungefär 2 / s fot under jordytan. Re¬ 
dan efter en månad visade en del nybildade rotskott sina 
toppar i jordbrynet. Rotskotten voro ännu mycket späda 
och buro endast ofärgade lågblad, dessa åtskiljda af rätt 
långa mellanleder (tydligen på det att skottets topp ha¬ 
stigt skulle komma ofvan jordytan). Före höstens inbrott 
hade skotten tilltagit betydligt i styrka, från sin yta ut- 
sändt talrika, utan ordning stälda adventivrötter, ofvan 
jord alstrat en rosett af stora örtblad samt i några fall 
till och med förgrenat sig *). Rotskotten uppstå oftast i 
sjelfva afskärningen uti kambialringen (ända till sex i 
krans); men stundom finner man dem äfven utgående en¬ 
staka från rotens sida, en tum eller två nedom toppen. 
Det mest egendomliga hos denna art är, att jemte dessa 
genast sig utvecklande rotskott anläggas äfven ett antal 
andra, som åtminstone första året stanna i knoppstadiet. 
Dessa knoppar (endogena liksom alla andra rotskotts- och 
*) Genom att bilda en enda sidogren, men denna så stark att 
skottet gjorde intryck af att vara dikotomiskt klufvet. 
