113 
östra Spanien, visa — en annan art af slagtet Erythræa. Den 
äkta E. linaricefölia (Lam.) har mycket stora blomkronor 
med särdeles lång pip samt långsträckta, lancettlika 
kronflikar, blomfodret kort, nående föga öfver midten af 
pipen, samt — bvad som är mest karakteristiskt — stån- 
darknapparne mycket långa, fullt dubbelt så långa som 
hos någon annan mig bekant art inom slägtet. — De un¬ 
der n:o 2 c utdelade exemplaren hafva vuxit under 61 0 17' 
nordl. latit., således nära yttersta gränsen för slägtet 
Erythræas utbredning mot norr. Anmärkningbvärdt be¬ 
träffande dessa exemplar är för öfrigt att de varit i 
full blomning i midten af September; denna 2:dra blom¬ 
ning beroende derpå, att exemplaren på sommaren varit 
utsatta för af betning, h varigenom de eljest slumrande 
knopparne i de nedre bladveckeu förmåtts att utväxa till 
blombärande skott (metantbesis). Om den bifogade bilden 
af blomman hos E. vulgaris gäller, liksom äfven om 
efterföljande bilder, detsamma som ofvan sagts om mot¬ 
svarande bild af E . pulchella. 
Under n:ris 3—9 lemnas varieteter och former af E. 
vulgaris. 3—5 visa E. vulgaris (Rafn) Wittr. var. got- 
landica Wittr., en varietet (eller kanske rättare subvarietet), 
som väsentligen karakteriseras derigenom, att blommorna 
mycket ofta äro tydligt skaftade, d. v. s. hafva mellan¬ 
leden mellan skärmbladen och blomfodret mer eller min¬ 
dre utvecklad. Denna varietet uppträder under flere olika 
former. N:r 3 visar en på gräsrika ställen förekommande 
forma elongata , en skuggform med tunna ocb temligen 
stora blad, som ega pallisadparenkym blott på öfversidan. 
N:r 4 visar en på sterila, fullkomligt solöppna ställen 
förekommande forma curta, en solform med tjocka stjelk- 
blad, bvilka ega pallisadparenkym ej blott på öfversidan 
utan också, om än något svagare utbildadt, på under¬ 
sidan. Anledningen härtill är otvifvelaktigt att söka 
deruti, att stjelkbladen hafva en nästan vertikal ställning, 
så att äfven (den morfologiska) undersidan träffas af di- 
