115 
Under n:r 10 meddelas en ny Erythræa-art, E. glo¬ 
merata Wittr., hvars karakterer framgå af följande diag¬ 
nos: ”Planta biennis, 
humilis, glabra; foliis 
basalibus inferioribus 
obovato-lanceolatis, su¬ 
perioribus et foliis cau- 
linis lingulato-lanceola- 
tis ; foliis (caulinis) su¬ 
premis longis, ad instar 
involucri approximatis, 
denique recurvatis; cy¬ 
ma capituliformi, inter¬ 
nodiis in regione dorali 
plane inevolutis (flori¬ 
bus itaque sessilibus); 
sepalis longioribus 
quam tubo corollæ ; hoc 
breviore quam laciniis Erythraea glomerata Wittr. 
limbi; filamentis staminum in medio fere tubi insertis.” 
Genom sin habitus erinrar denna art mycket om E. vul¬ 
garis (Rafn) Wittr. var. littoralis (Turn.) Wittr. [ Chironia 
littoralis Turn.], men är väl skiljd från denna, liksom 
från E . vulgaris öfverhufvud, genom blommans hela bygg¬ 
nad. Blomfodret är hos E. glomerata alltid längre än 
kronpipen; hos E. vulgaris är blomfodret mycket vexlande 
till längden (det är längst hos blomställningens primära 
blomma, der det stundom blir nästan lika långt som 
kronpipen) 1 ). Kronpipen är alltid kortare än brämflikarne. 
Hos E. vulgaris , liksom hos nästan alla andra Erythræor, 
Pers., skänkt af Ed. Otto; i Kielerherbariet under samma namn, 
insamlad af Bühler. — I Sverige är den först funnen af lektor J. 
E. Zetterstedt och v. lektor K. A. Th. Seth. 
*) Då man hos en Erythræa - form jemnför blomfodrets längd 
med kronpipens, eller kronpipens med brämflikarnes, bör man 
särskildt beakta, att (den ofärgade) kronpipen består ej blott af 
blomkronans i ögonen fallande rörformiga del, utan äfven af en 
öfre, lätt förbisedd, trattformig. 
