116 
är förhållandet det motsatta. Ståndar ne hafva mycket 
långa strängar, ty dessa utgå ej — såsom hos E. vulga¬ 
ris och de allra flesta andra Erythræa-arter — från kro¬ 
nans svalg, utan från ungefär midten af hronpipens rör- 
formi ga del. (Jemnför för öfrigt vidstående bild med 
den som återger blommans form hos E. vulgaris.) Näst 
sjelfva blomman är blomställningen det för E. glomerata 
mest karakteristiska. Blomknippet är blomhufvudformigt, 
på grund deraf att ej blott mellanlederna mellan blom¬ 
fodret och närmaste braktépar, utan äfven mellanlederna 
mellan braktéparen sjelfva äro outvecklade. Denna art 
är inom E. linaricefolia- gruppen analog med E. capitata 
inom E. Centaurium- gruppen. E. glomerata är hittills 
känd blott från några lokaler i Blekinge. Uti ingen af 
de talrika Erythræa-samlingar från in- och utlandet, som 
jag haft tillfälle att genomgå, har jag funnit den. 
Under n:r 11 meddelas exemplar af den så länge 
misskända, särdeles utmärkta 
arten E. capitata Wiild. * 1 ). Så¬ 
som bekant anträffades och ur¬ 
skiljdes den för några år sedan 
ånyo af F. Townsend på ön Wight 
i Södra England. Det var Town¬ 
send, som först påpekade artens 
mest egendomliga 'karakter,, nem- 
ligen den att ståndarsträngarne 
här äro fästade helt nära basen af 
blomkronan (jfr vidstående bild). 
Den af Townsend i England 
funna E. capitata öfverensstämde 
ej alldeles fullständigt med de 
Willdenowska typexemplaren; 
Townsend benämnde den derföre E. capitata var. sphœroce- 
*) Willdenows beskrifning finnes uti F. Walters ”Verzeichn, 
der auf den Friedländischen Gütern cultiv. Gewächse. 3 Aufl. 1815”, 
i ett bihang skrifvet af Chamisso under titeln ”Adnotationes quædam 
ad floram Berolinensem”. 
