144 
å. I Tyskland är denna hybriditet funnen på flere ställen, 
deraf på några ställen i stort antal, äfvensom i Ryssland 
5, Viola canina L. x stagnina Kit. 
Ritschl sec. auet. 
Schmalhaus. 1. c. p. 555. 
Under flere år har jag flerstädes, men mest i Kristian¬ 
stadstrakten påträffat Violaformer, som stå, så att säga, midt 
emellan V. canina och V. stagnina. Genom noggrannare 
undersökningar anser jag mig hafva kommit till full viss¬ 
het om dessa ”mellanformers” egenskap af hybriditeter 
mellan de nämda arterna, en åsigt, som förut blifvit ut¬ 
talad af flere tyska botanister. Ifrågavarande hybrida 
former variera temligen betydligt sinsemellan med afseende 
på bladens form och blommornas färg, men öfverens- 
stämma alla deruti, att de stå emellan de bägge föräl- 
drarne, utmärkande sig dessutom, liksom med hybrider 
nästan alltid är fallet, genom en ovanligt stark förgrening 
(jag har funnit stånd med ända till öfver 90 stjelkar 
från samma rot), under det fortplantningsorganen äro i 
det närmaste odugliga eller åtminstone i högsta grad för¬ 
svagade. Stjelkarne äro upprätta (F canina var. strida 
Auet. = V. strida Hornem.). bladen längre och smalare 
samt med grundare inskärning vid basen än hos V. canina , 
men kortare och bredare än hos V. stagnina samt med 
tydlig, om också grund inskärning vid basen, under det 
den rena F stagnina har bladen nästan tvära vid basen. 
Bladen äro hos hybriditeten märkbart, ehuru svagt, ned¬ 
löpande på bladskaften, och bladnerverna svagare fram¬ 
trädande, än som hos F stagnina vanligen är fallet, men 
starkare än hos F canina. Blommornas färg är ljust 
blå, så att hybriditeten äfven i detta afseende står mellan 
de begge föräldrarne. Hvad som dock mest karakterise¬ 
rar hybriditeten och ådagalägger dess hybrida natur, är 
den dåliga beskaffenheten af frömjölet, af hvilket 80—95 ^ 
utgöres af små, tomma och alldeles odugliga korn. Pistil¬ 
len synes äfven vara steril, alldenstund utvecklade frukter 
