157 
blifva följden, hur stor har jag ej kunnat med säkerhet 
iakttaga. 
Knoppen i AbV :s veck felslår (jfr dock noten), den 
i Abl ”\s veck ger upphof åt ett vegetativt skott, liknande 
hufvudaxeln. Mellan Ak och toppblomman stå 1—3 (of¬ 
tast 2) skaftade blommor, oftast utan spår af hög blads¬ 
bildning; alla vända l:sta foderbladet åt toppblomman. 
En mer eller mindre tydlig zigzagställning ger dem ut¬ 
seende af att bilda en cincinnus. Sådana fall som i fig. 
3 och 4, hvilka mer sällan förekomma, visa äfven otve¬ 
tydigt, det förra, att C representerar skottet ur Ah : s veck, 
det senare, att E på samma sätt är biaxel i förhållande 
till C, utgående ur vecket af ett mot Ak svarande blad, 
hvilket emellertid sällan kommer till utveckling. På 
samma sätt är I biaxel till E. Det hela bildar alltså 
ett slags cyma, ehuru ej fullt identisk med den vanliga 
cincinnus. 
2 8 y 
En vanlig förenkling af nu skildrade förgreningstyp 
är, att vid förgreningsstället endast sitter ett örtblad, hvil¬ 
ket då med högbladet bildar det respektiva skottets öf- 
versta bladpar (se den vegetativa knoppen i fig. 1, der ört¬ 
bladet Bbl’” och högbladet Bh bilda det till toppblomman B 
närmaste bladparet). 
Efter denna allmänna orientering kan jag öfvergå 
till den omtvistade frågan om foderbladens ställning till 
axeln. Hvad då först angår de örtbladslösa biaxlarna 
(C, E , F, D), så är, som fig. 1 visar, det l:sta foder¬ 
bladet konstant vändt åt axeln, livarför blomdiagrammet 
