161 
att denna min åsigt om ställningen af blomman hos Va¬ 
ginales motsäges af alla auktoriteter i ämnet, kvilka anse 
blomman här stäld på det hos andra diko ty ledoner van¬ 
liga sättet, så att förbladen stå transverselt och ett af 
de yttre hyllebladen (2) vändes mot axeln. Jag har emel¬ 
lertid undantagslöst funnit ställningsförhållandena, äfven 
hos mycket unga blommor, vara sådana fig. visar; och 
att, som Eichler tyckes vilja göra, förklara ett så genom¬ 
gående konstant och så tidigt inträdande förhållande såsom 
beroende af en genom trycket åstadkommen vridning synes 
mig knapt möjligt. De allra tidigaste utvecklingsstadierna 
har jag dess värre ej haft tillfälle att undersöka. 
Vare med ställningsförhållandena hos Vaginales hur 
som hälst, så anser jag det likväl stå fast, att hos de nu 
skildrade växternas blomdelar visar sig en öfvergång från 
3-tal till 5-tal, och det på tre olika vägar: 1) genom 
bortfallandet af ett af de till två kransar hörande sex 
bladen (hyllet hos Montia 1 ) ; 2) genom sammanväxning 
af blad med bredvidstående i den andra kransen (hyllet 
hos Polygonum ); 3) genom dubblering af två blad i en 
ursprungligen trebladig krans (den yttre ståndarkransen 
hos Polygonum). Och det skulle vara väl värdt en under¬ 
sökning, om ej 5-talet i blomkransar öfverallt har ett lik- 
artadt ursprung. Det har nämligen synts mig, som om 
många fakta, på hvilka det emellertid här ej är tillfälle 
att ingå, tyda derpå, att ej endast den dikotyledona blom¬ 
man med enkelt hylle, utan äfven den med dubbelt, ja 
öfver hufvud alla angiosperma blomformer, de mest ut¬ 
vecklade lika väl som de mest reducerade, låta förklara 
sig ur en för mono- och dikotyledoner gemensam, penta- 
cyklisk tretalig grundform. 
*) Hos detta slägte visar sig dock en tydlig skilnad mellan bla¬ 
den af de olika kransarna; hos Galandrinia och öfriga portulacaceer 
har denna nästan alldeles bortfallit. Visserligen visar utvecklings¬ 
historien, att äfven här (liksom hos Polygonum) ej är en krans af 5, 
utan 2 kransar af 2 + 3 blad, men skillnaden synes på denna punkt 
så hårfin, att det senare tiyggt kan anses som sista öfvergångssteget 
till det torra, den rena 5-taligheten. 
