188 
förgrenade. De voro etiolerade samt buro i hög grad 
reducerade blad, bvilka dock ännu egde de karakteristiska 
stiplerna rätt väl utbildade. Dessa utlöpare hade den 
unga spetsen omböjd, så att det var ett äldre, fastare 
väfnadsparti som trängde före genom mullen. En del af 
dem trädde efter kortare eller längre underjordiskt för¬ 
lopp upp öfver jordytan och förhöllo sig därofvan liksom 
de vanliga axlar ne. Andra förblefvo nedsänkta och buro 
i spetsen 1—3 kleistogama blommor, till storlek (längd 
2—4 mm) och form liknande de kasmogama blrnas knoppar. 
Foderbladen och kronbladen äro till antal och ömsesidigt 
läge öfverensstämmande med de kasmogama blrnas men 
mycket mindre och tunnare. Ståndartuben är likaledes 
mindre men knappar ne hafva normal storlek och uttömma 
sitt pollen genom längdspringor. Pollen iakttogs i pistil¬ 
lens hårpensel, som liknade de kasmogama blommornas. 
Fruktens mogning hade förf. ännu ej iakttagit. 
Författaren inför och diagnosticerar här två nya termer 
för pollinationen hos kleistogama blr, nämligen k a sman- 
terisk, sådan den här beskrifves, den vanligen före¬ 
kommande, samt kleistanterisk, där pollenkornen 
inneslutna i knappen gro ut genom dennes vägg. Fall 
af öfvergångsformer och båda fallens förekomst jämte 
hvarandra göra beteckningarne ej mindre påkallade. 
Utom det intresse som fyndet från mellersta Europa 
i och för sig har, bevisar det ytterligare att den Vicia 
amphicarpa från södra Europa, som där antagits som en 
själfständig art eller åtminstone varietet, utbildad under 
inverkan af för medelhafstrakterna egendomliga klimatiska 
förhållanden, är ett blott ”tillstånd” hos växten i fråga, 
ej mer fortjent af eget namn än t. ex. de tillstånd, som 
kunna betecknas med orden florifera, eller fructifera, 
eller dylika. 
Till sist framhåller förf. skilnaden mellan Amfi- 
karpi och Geokarpi hvaraf det senare ordet betecknar 
det förhållande, att en ofvan jordytan utvecklad blomma 
blott i jorden kan mogna sin frukt (ex. Arachis hypogcea 
