191 
3. E. parviflorum Schreb. En art som lätt af- 
passar sig efter yttre förhåll, och derför, äfven den, med 
stor utbredning och variation. 
E. parviflorum x roseum. En af de oftast förek. 
hybriderna inom slägtet och som i likhet med föraldrarne 
uppträder under de mångfaldigaste former. Lund (Ljung¬ 
ström) 1 ). 
b. Montanæ. 
4. E. montanum L. Som de föreg. med stor ut¬ 
bredning och variation. En af de många uppstälda for¬ 
merna, a) minor , liknar ofta E. collinum Gm., men skil¬ 
jes genom större blr., bladens bredare bas och längre 
utdragna spets etc. Uppträder i subalpina trakter och i 
torra barrskogar samt är oftast enårig i följd af bristande 
fugtighet. 
E. montanum x roseum. Skåne: leg. Læstad. 1822 
• * 
sub E. roseo v. umbrosa. Oland: leg. Wahlenb. 1824 
sub E. mont, ß parvifl. 
5. E. hypericifolium Tausch. En i följd af sitt 
sporadiska uppträdande högst egendomlig växt. Förutom 
i Böhmen, der den funnits på endast ett par ställen, har 
den blott visat sig i Skand. och här en enda gång. El. 
Fries anträffade neml. densamma 1832 ”in sylva faginea 
montosa loco paludoso exusto ad Gårdshult in par. Lid- 
hult Smolandiæ”. Från E. mont, skiljer den sig genom 
de fullkomligt helbräddade bladen, som dessutom äro ut¬ 
dragna i en längre och skarpare spets, genom de i början 
ständigt hvita slutl. blekt rödletta blrna och genom de 
upptill mer afsmalnande fröna. Dessa karakterer ha visat 
sig fullkomligt konstanta, oaktadt växten i lång tid blif- 
vit odlad under de mest olikartade yttre förhållanden, 
och intet skäl finnes således att, ss. Celak., anse den för 
en morfologisk varietet af montanum. I följd af dess 
egenskaper i öfrigt kan ej heller den af Fries med tvekan 
framstälda förmodan vara rigtig, neml. att den möjl. 
*) Cfr. E. Ljungström i Bot. Not. 1882. 
